JANOSOV MILÁN

DATA

Így hálóznak be az adataid

© Janosov Milán, 2023

© Open Books, 2023

Illusztrációk Soós Bori

A szöveget szakmailag ellenőrizte Mihály Nikolett

A borítóhoz használt adatvizualizáció a szerző munkája

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Déri Ákos

Szerkesztő Szabó Zsuzsanna

Olvasószerkesztő Csémi Judit

Borítóterv Zatykó Fanny

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-351-5

Tartalomjegyzék

Bevezetés

I. RÉSZ – ONLINE

1. Profil

2. Adatok egy online önéletrajzban

3. Mit csinálunk az interneten?

4. Mi és a többiek

II. RÉSZ – A HÁLÓZATOK VILÁGA

5. A hálózatok anatómiája

6. Szereplők és hálózatok

7. Távolságok és hálózatok

III. RÉSZ – HÁLÓZATBAN

8. Hálózatos számok, siker, influenszerek

9. Hálózatosító hatások

10. A jó hálózat fél siker

11. Már megint terjedés

12. Hálózatok és előrejelzések

Befejezés

Köszönetnyilvánítás

Felhasznált irodalom

Bevezetés

E sorok írásának pillanatában a világ lakosságának fele jelen van valamilyen közösségimédia-platformon, és nagyjából ugyanennyien élnek városokban – egymástól karnyújtásnyira. Legalább ennyien rendelkeznek okostelefonnal, és lassan egy évtizede annak, hogy különböző „év szavai” szavazásokon olyan kifejezések lettek toplistások, mint a tweet, a hashtag vagy a szelfi. Mindeközben a világ adattermelése szélsebesen nő, 2022-ben már majdnem átlépte a 100 zettabájtot, vagyis közelítőleg 100 000 000 000 000 gigabájtot.

Az ilyen statisztikák sokszor hétköznapi léptékben mérve szinte értelmezhetetlenek, két dologban azonban biztosak lehetünk: elképesztő tempójú adatgyártás zajlik körülöttünk, amelynek napról napra, percről percre fontos alkotóelemei vagyunk mi magunk és a zsebünkben lapuló kis készülékek a rajtuk futó tucatnyi appal, amelyek közül egyre több és több igyekszik minket valamilyen, az adatok és számok nyelvén digitális avatárrá alakítani, és kapcsolati hálókba rendezni. Ilyen hálók működnek nagyjából minden közösségimédia-platformon, húzódnak meg az Amazon vagy éppen a Spotify rendszerei mögött, de még a Google keresési találatai is szorgos hálózatok kitartó munkájának eredményei. Hálózatok szövik be városainkat a közlekedéstől egészen az elektromos infrastruktúráig, miközben szervezetünk molekuláris méretű hálózataitól az agyközpontunkig biológiai hálózatok sokasága gondoskodik életfunkcióink működéséről, vagy éppen segítenek új gyógyszerek megtalálásában. A kapcsolatok és az adatok korát éljük.

Kedvenc appjaink hátterében gőzerővel készül digitális lenyomatunk: személyiségünk, tetteink, érdeklődési körünk és szokásaink számszerűsítése. És ezzel nem vagyunk egyedül – a miénkhez hasonló digitális lenyomat készül emberek millióiról, alternatív minitársadalmakat létrehozva egy-egy közösségimédia-platform óriási teljesítményű szerverein. Ezek a minitársadalmak, mint mesterséges szociológiai laboratóriumok, számos társadalmi jelenség vizsgálatára, megértésére, sőt akár kiaknázására is lehetőséget teremtenek. Hiszen ki ne örülne egy tökéletesen kiválasztott szombat esti filmnek, a lehető legizgalmasabb hírajánlásoknak vagy éppen egy soha vissza nem térő repülőjegy-ajánlatnak?

Az öröm mellett viszont felbukkanhat a frusztráció is. Vajon honnan tudhatjuk, melyik Facebookon megosztott hír hihető? Miért épp azokat a termékeket hirdeti nekünk az Instagram, amelyekre öt perce gondoltunk? Miért léteznek egyáltalán influenszerek, miben tudnak ők többet másoknál a közösségi médiáról, és hogy jön mindehhez a gépi tanulás és a Trónok harca?

Mindezekről viszont vajmi keveset tudunk meg akkor, ha beérjük egy-egy gusztusosan tálalt, színes gombokkal és izgalmas funkciókkal ellátott app felhasználói élményével. A következő fejezetek célja az, hogy segítsen túllépni ezen a felhasználói élményen, és együtt benézzünk a színfalak mögé, majd megértsük, hogyan is válik belőlünk adat, hogyan rendeződünk hálózatokba, és miért mondhatjuk még a városokról is, hogy hálózatok. Kitérünk arra is, hogy vajon kik és miért válhatnak lájkbajnok influenszerekké, és hogyan segíthetnek a hálózatok a siker megtalálásában. A könyv végére ki fog derülni, mi a közös a Trónok harcában, a világ legmenőbb DJ-iben és a HR-ben, vagy hogy miért botlunk lépten-nyomon ajándékkuponokba és gondolatolvasó online hirdetésekbe.

A könyv megszületésének ötlete valahol ott indult, hogy megpróbáltam sorra venni, milyen mértékben vesznek körbe a hálózatok, és határozzák meg a mindennapjaimat az algoritmusok. Példaként egy olyan hétköznapi dolgot vettem alapul, mint egy rövid séta egybekötve egy kávéval. Mindeközben hányféle appot nyitunk meg, ezek mennyi adatot rögzíthetnek rólunk, és hány hálózatba rendezhetnek minket? Persze akár okostelefon nélkül is nekiindulhatnánk a belváros vadonjának, de a 2020-as években, azt hiszem, ezt igen kevesen gondolnák komolyan. Úgyhogy nézzük csak meg, hogyan fest egy ilyen urbánus túra egy adattudós képzeletbeli szemüvegén át.

Először bekapcsolom a riasztót, majd kulcsra zárom az ajtót. Egészségesen paranoid kelet-európaiként a riasztót természetesen a legnagyobb felkészültségi szint mellett kötötték be – máris egy hálózat! Indulás előtt, biztos, ami biztos, még egyszer ránézek a telefonomra. Sűrű 15 másodpercen vagyok túl, nehogy lemaradjak valami fontosról. Közben az arcfelismerő algoritmus, amely szinte szó szerint pixelről pixelre ismeri az arcomat és annak rezdüléseit, készségesen feloldja a telefont.

Pár méterrel később, a lépcsőházban már azt látom, hogy gyengül az otthoni wifim jelerőssége. Ehhez illően a telefonom pedig szépen lassan lekapcsol engem az otthoni internetes hálózatról. Persze amíg ez megtörténik, szorongva figyelem, ahogy a kis eszköz próbál internetet csiholni az elhaló wifiből, ahelyett, hogy máris átváltana mobilinternetre – internetes Bermuda-háromszöget képezve ezzel a lakásom ajtaja, az épület kapuja és a lépcsőforduló között. De hagyjunk még fejlesztési lehetőségeket a következő okostelefon-generációknak is. Ami viszont ennél érdekesebb, hogy a wifi routeren keresztül egy globális, optikai kábelek segítségével, a fény sebességével működő hálóhoz csatlakozok, amelynek leghosszabb, Afrikát bekerítő szakasza meghaladja a Föld 40 ezer kilométeres átmérőjét. Óriási hálózat, de én végre leváltam, és helyette a telefonom átváltott az éppen aktuális csúcstechnológiára, az 5G-re, amivel egy országosan, sőt világszerte működő adótorony-hálózat részesévé válok. Mindeközben a telefonom GPS-modulja a Föld körül keringő műholdak hálózatának jóvoltából (ezúton is köszönet Einsteinnek az általános relativitáselméletért) manapság jobb helyeken már mindössze néhány méter pontossággal képes meghatározni a földrajzi helyzetemet.

A telefonomon megnyitom a piacvezető és aktuális kedvenc Google Mapset (felmerül a kérdés, hogy mi mást), és kiválasztok egy szimpatikus kávézót. Ehhez először is alapul veszem a GPS által közelinek ítélt helyeket. Engem kivételesen érdekel mások véleménye, így röpke pillanatok alatt végig is futok a felajánlott kávézókhoz érkezett értékeléseken és véleményeken. Azzal, hogy olvasom a véleményeket, máris hálózatba kerülök a kilistázott helyek vendégeivel – az algoritmusok szorgosan jegyzetelnek. Bár egyik vélemény szerzőjét sem ismerem, hitelesnek, megbízhatónak tűnnek. Így építve az ő jó tapasztalataikra, megbízva bennük, el is indulok. Mi baj lehet?

A sikeres kávézóválasztás után a Google Maps útvonaltervezője fontos döntés elé állít: autó, bicikli, séta vagy tömegközlekedés? Általában törekszem a környezetkímélő megoldásokra, ám a sétához most sietős a dolgom: a tömegközlekedést választom. A közlekedésnek teret adó és a városok jellegzetes arculatát (főként madártávlatból nézve) megrajzoló úthálók már önmagukban is rendkívül izgalmas és kutatott hálózattípusok, mind hálózattudós-, mind pedig urbanistaberkekben, nem is beszélve az ott zajló dinamikus folyamatokról, mint amilyen a közlekedés, melybe rövid betekintést ad például a Budapesti Közlekedési Központ applikációja. Ezen percről percre láthatjuk a hálón mozgó járműveket, az általuk összekapcsolt megállókat, azok várható érkezési idejét, mintegy kirajzolva a város pulzusát. Érdekesség, hogy léteznek már olyan útvonaltervező megoldások is, amelyek nem a leggyorsabb, hanem például a legszebb vagy éppen legtisztább levegőjű utat tervezik meg nekünk.

Ezen a ponton már alig csodálkozom, hogy újabb és újabb hálók jönnek velem szembe. Villamosra szállva megnyitom a Spotifyt, mellyel zenehallgatás közben követhetem az ismerőseimet, feliratkozhatok sok más felhasználóval együtt lejátszási listákra, vagy éppen elkezdhetek az új, csak nekem ajánlott zenék között böngészni. Minden esetben kapcsolatok tucatjait hozom létre, sornyi hálózat részesévé válok felhasználók, előadók, zenék különböző kombinációi között, mint például: ki kit követ, ki mit hallgat, és így tovább.

Miután megvan a nyerő lejátszási lista, elkezdem sorra venni a szokásos közösségimédia-applikációkat, hisz percek óta nélkülem zajlik az élet! Mindeközben újabb hálózatok sokasága bontakozik ki előttem. Szakmai és baráti kapcsolatok e-mailben, Facebookon, LinkedInen, Twitteren, TikTokon, WhatsAppon, hírek, webshopok vagy éppen rajongói oldalak mentén. Amíg a legfurcsább niche-eknek is vannak már online platformjaik (és velük általában hálózatok), mint például a különleges sörök értékeléséről szóló review-oldalak, vagy éppen az expat baba-mama WhatsApp-csoportok, addig ma már szinte sosem telefonhívásban vagy SMS-ben kommunikálunk egymással – mégis telefonon. Talán ideje lenne átnevezni ezt a kis készüléket, melyet egy 2023-as felmérés szerint például egy átlagamerikai napi 144 alkalommal vesz kézbe – és több mint napi négy órán át használ.

Ahogy ez a pár példa is mutatja, egy negyedórás út során is tucatnyi különböző hálózattal és adattermelő appal találkozhatunk, az élet egészen különböző területein alakulhatunk digitáliseszköz-használókká, és kerülhetünk más emberekkel kapcsolatba.

Mindez viszont nem jöhetne létre, ha nem állnának óriási adathalmazok, adatgyűjtő algoritmusok, előrejelző modellek, tudományos elméletek és mindezt összerakni képes tudósemberek készenlétben, amint megérintjük a telefonunkat. Ezek a láthatatlan „erők” a számítógépek nyelvén leképezik személyiségünk, szokásaink, viselkedési mintáink legkülönbözőbb szeleteit, elemezhetővé, sőt előrejelezhetővé téve mindezeket.

Ennek a könyvnek a célja, hogy rávilágítson ezek mikéntjére, és segítsen eligazodni a digitalizált, adatokkal és hálózatokkal átszőtt világban.

I. RÉSZ

ONLINE

Manapság már szinte elképzelhetetlennek tűnnek a mindennapok okostelefonok nélkül. Ez a kis eszköz bekapcsol minket a világhálóba, tálcán kínálja a kedvenc online tartalmainkat, összeköt minket az ismerőseinkkel, vagy éppen önjelölt fotográfusokká tesz minket. Mindeközben pedig legalább ennyire kitartó módon rögzíti szinte minden elektronikus lépésünket, szorgosan gyűjti rólunk az adatokat. Ezt követően az adataink (bármit is jelentsen ez pontosan) előtt igencsak hosszú út áll, melynek során különböző tudományos elméletekkel, mesterséges intelligencián alapuló algoritmusokkal és kíváncsi adattudósokkal találják magukat szembe. A kíváncsi és manapság már ritkán fehér köpenyes tudósok szeme előtt pedig szépen fokozatosan kibontakozik a mi digitális lenyomatunk.

A digitális lenyomatunk alapját képező nagy mennyiségű információ képek, zenék vagy éppen videók, kattintások és böngészési előzmények formájában egyaránt megjelenik. Viszonyításként: egy oldalnyi egyszerű szöveg 2-4 kilobájt, így egy korszerű, mondjuk 256 GB-os tárhellyel rendelkező telefonra, ha csak szöveg tárolására használnánk, közel 100 millió oldalt írhatnánk. Egy ilyen hosszúságú könyvvel átlagos tempóban olvasva nagyjából 200 év alatt szünetek nélkül végezhetünk is, ha pedig az elpusztíthatatlan anyagból készült köteteit egymásra pakoljuk, nagyjából egy kilométer magas toronyhoz jutunk. Ez persze abban az esetben igaz, ha az egyébként szövegfájlokra nagyon hatékony fájltömörítési módszerektől eltekintünk. Mindeközben manapság az Apple App Store-jában több mint 2 millió applikációból válogathatunk, melyek közül az aktívabbak valószínűleg nem csak egy oldalra elegendő adatot hoznak létre és tárolnak rólunk.

Mielőtt azonban belevetnénk magunkat ezekbe a csillagászati számokba, hogy közelebbről is megértsük a saját digitális lenyomatunkat, az erre szentelt fejezetek előtt szeretném egy rövid példán keresztül megmutatni egy digitális lenyomat életútját.

Az egész egy egyetemi beadandóként indult elsőéves PhD-hallgató koromban. Ekkor még viszonylag keveset sejtettem a jól bevált, sőt hallgatólagosan talán még el is várt tudományos konvenciókról és hagyományokról, mint hogy: milyen témákat illik vizsgálni, vagy milyen területek elemzéséért fognak talán kicsit furcsán nézni rám a szigorú szakmai körök. 2017-et írtunk ekkor, és egy félévzáró vizsgaprojektet, minikutatást kellett készítenünk adatbányászati témakörben.

A manapság már talán kevésbé divatos adatbányászat kifejezés röviden annyit takar, hogy valamilyen adathalmazból kiindulva, valamilyen számítógépes módszer segítségével megválaszolunk valamilyen jól körülhatárolható, gyakorlati kérdést. Klasszikus adatbányász feladat például a részvényárfolyamok elemzése, ahol az adathalmaz lehet a részvények korábbi árfolyama, a gyakorlati kérdés pedig a részvények várható kereskedési értéke a következő napon, melyből pedig részvény-kereskedési és -befektetési stratégiákat alkothatunk. Bizonyára fontos kérdés a részvények árának alakulása, azonban egy elsőéves doktorizó hallgató életében vannak még fontosabb kérdések, így például egyik kedvenc filmsorozata és annak új évadának meglepetései.

Így került a félévzáró projektem célkeresztjébe rendhagyó módon a George R. R. Martin által írt Trónok harca regényfolyam, illetve az ez alapján készített HBO-sorozat. Azok számára, akik még nem találkoztak ezzel a remekművel, két fontos részletet érdemes megjegyeznünk. A sorozatra jellemző, hogy képes elképesztően váratlan fordulatokat venni, kegyetlenül kiírva a történetből akár a legnépszerűbb karaktereket is (vagyis bárki meghalhat). Másrészt a minikutatásom készítése után nem sokkal, 2017 nyarán érkező hetedik évad volt az első olyan, amelyik nem könyvön alapult, megelőzve az eredeti szerzőt, vagyis míg az olvasók számára nem igazán tartogatott nagy meglepetéseket az első hat évad, addig a hetedik évad eseményei mindenki számára újak voltak. Ekkor fogalmaztam meg a saját gyakorlati kérdésemet: Vajon a Trónok harca szereplőinek kapcsolati mintázatai, közösségi hálója képes-e előrevetíteni, mely szereplők fognak meghalni a hátralévő két évadban? Képes-e az adatbányászat és a hálózattudomány megjósolni, hogyan alakul majd a történet, milyen irányban alkotja meg a zárást a filmes stáb a könyvek segítő mankója nélkül? A munka aztán pár hét alatt elkészült, megkaptam a válaszaimat, sőt még az osztályzatomat is – az időközben bemutatott két évad óta pedig a hivatalos „végeredmény” is ismert – az eredményekkel és magyarázatokkal viszont várnunk kell a könyv végéig.

Térjünk most vissza a példánk gyakorlati részéhez. A Trónok harca nagy kérdései 2017 nyarán még nyitva voltak, így belevetettem magam a sorozat adatainak gyűjtésébe és bányászatába. A sorozat szereplői, azt hiszem, mindannyiunk örömére még nem használtak sem internetet, sem okostelefont, ami viszont azzal járt, hogy más adatforrások után kellett néznem. Az adatos és hálózattudományi világban általában egyébként rögtön az egyik első kérdés, ahogy munkához láttunk, hogy mi az adat? Hogyan tudnék én digitális lenyomatot készíteni, például egy fiktív történet szereplőiről?

A történetekre jellemző, hogy a verbalitás és a kommunikációs folyamat az egyik legfontosabb eszközük. Emiatt kézenfekvő volt megpróbálni a szereplők gondolatait, mondatait, szavait, egymással zajló kommunikációs viszonyaikat valamilyen módon adatok formájába önteni. Könyvadaptációról lévén szó, egyből két irány kínálkozott: mind a könyvekre, mind pedig a sorozat epizódjaira tekinthettünk úgy, mint az adatgyűjtés alapelemeire. Végül a sorozat epizódjainak irányába indultam, elsősorban a Genius.com lelkes önkéntes rajongóinak hála, akik szinte az összes addig megjelent Trónok harca epizód képaláírásait feltöltötték egy rendkívül kényelmes adatos formában. Ez a formátum minden epizódot jelenetekre bontott, a jelenetek pedig nemcsak a felbukkanó szereplők listáját, de még az általuk elhangzott szövegeket is tartalmazták, adatos szemmel kiválóan rendezett formában vázolva a történetet.

Így a Trónok harca szereplőit a színen bemutatott történések alapján sikerült két fő szempont szerint jellemezni: Mikor szólaltak meg? Kik voltak jelen ekkor? Persze a Trónok harca és annak szereplőinek jellemzése önmagában még nem biztos, hogy megér egy könyvet, sőt tudományos felfedezésként sem feltétlenül állja meg a helyét, egy igazán fontos dologra mégis felhívja a figyelmet: ma már rendelkezésünkre állnak olyan eszközök, melyekkel szinte bármit adatosíthatunk, és akár tudományos mélységű vizsgálatok tárgyává tehetjük, legyen szó egy hobbiról vagy komoly üzleti kérdésekről.

Gondoljunk csak bele, mi történik, ha a Trónok harca szereplőit kicseréljük például a Netflix vagy a Facebook felhasználóira, vagyis ránk, valódi emberekre, és a kérdést például úgy fogalmazzuk át, hogy vajon kik fognak előfizetést vásárolni a platformra, vagy jövő hónapban örökre otthagyják azt? Azt hiszem, az üzleti potenciál máris érezhető. Az adatokkal történő leírás alapgondolata ugyanaz marad az ilyen komplex gyakorlati helyzetekben is, viszont a 2 különböző jellemző helyett inkább 200, vagy akár 20 000 különböző paraméter veszi át a szerepüket az életünk időnként sokkolóan sok szegmenséből. Az online jelenlétünk és tevékenységeink felfedhetik a táplálkozási, sportolási szokásainkat, társas kapcsolatainkat, a munkahelyünket, a hobbijainkat, vagy akár az egészségi állapotunkat is. Végül pedig mindez az online profilunk részévé válik.

1. Profil

Az információk rögzítését egészen széles skálán és minőségben gyakorolta az ember a különböző történeti korok során. A tudás feljegyzése, később leírása sokáig kompromisszumot kívánt a tartalom fontossága és mennyisége között, hiszen a barlang falainak felülete az írnokok kézírásos kapacitásához hasonlóan véges volt. A könyvnyomtatás, majd a számítógép, aztán az internet és végül az okostelefonok viszont szinte teljesen felszámolták ezt a korlátot, és két és fél évszázad alatt eljutottunk az Encyclopedia Britannicát szerkesztő tudósoktól a reggelijét posztokban megörökítő hétköznapi felhasználóig.

A folyamat mai állapotának egyik központi szereplői a közösségimédia-platformok. Egy 2023. májusi kimutatás szerint a világ populációjának 60%-a, az internetezők 92,7%-a használ valamilyen közösségimédia-alkalmazást, míg az átlag felhasználó havonta körülbelül hét különböző apphoz nyúl. A lendületes tartalomgyártás mellett viszont könnyen elsiklunk a felett a tény felett, hogy a különböző platformok legalább annyira buzgó módon gyűjtik rólunk az adatokat, mint ahogy mi magunk termeljük őket minden egyes lépésünkkel.

1. ábra. Instagram vs. reality, kicsit másként – az izgalmas online tartalmak és a mögöttük megbújó adatok, algoritmusok, számítógépes rendszerek

A folyamat elejéről nézve, az adatfolyam gyors regisztrációval, adatlapkészítéssel, az adatmezők lelkes kitöltésével, vagyis az online profilunk életre hívásával indul, ami után irány a platform megannyi izgalmas funkciója. Mindeközben pedig már meg is mozdultak a fogaskerekek, s felbukkantunk az applikáció túloldalán lévő adatbázisban, és a hozzánk tartozó adatmezők értékes információkkal kezdtek gazdagodni. Valahol olyan ez, mint egy Instagram vs. reality mém, ahol a látványos online profilunk mögött rengeteg, számunkra láthatatlan és egyébként is nehezen feldolgozható adatpont húzódik meg, de ezekről részletesen majd egy kicsit később.

Mi is az a profil?

Nézzük meg először, mi is az a profil. Ami az eredetét illeti, a francia profil (arcél, oldalnézet), illetve az olasz profilo (vázlat, körvonal) szavakból származik, és leginkább az emberi arc oldalnézetére hivatkozik. A mai, online térben kialakult jelentése sem tűnik annyira távolinak ettől, mindössze a körvonal átlényegült a fizikai, ceruzával megrajzolható formából a számítógép nyelvén eltárolt, ám színes adatlapokon keresztül általunk is jól olvasható formába.

Átvitt értelemben ezekre a profilokra is igaz, hogy keresztmetszetek, hisz a szóban forgó platform, mondjuk Facebook, szempontjából (remélhetőleg) releváns és fontos oldalunkat mutatják meg. Ehhez mindössze annyit kell tenniük a Facebook oldalán ülő adatszakértőknek, hogy minket, embereket, felhasználókat mint komplex gondolkodó és érző lényeket néhány egyszerű, rubrikába beírható paraméterre egyszerűsítsenek. Pontosan úgy, ahogyan a Trónok harca mesterien kidolgozott karaktereit egyszerűsítettem pár bekezdéssel korábban mindössze két jellemzőre: mikor, kiknek mondott valamit egy-egy szereplő. Ez a fajta egyszerűsítés elsőre valószínűleg megmosolyogtatóan ügyetlennek, vagy akár zavaróan egyszerűnek tűnhet, a későbbiekben azonban kiderül, milyen komoly jelentőséggel bír, és milyen következtetéseket vonhatunk le belőle.

Ahogy különböző körvonalakat kapunk, ha magunkat oldalról, elölről vagy éppen felülről rajzoljuk körbe, úgy más-más képet, más-más profilt jelent, ha a különböző appokon, online platformokon lévő profiljainkat helyezzük egymás mellé. Így egészíti ki egymást a komoly, szakmai LinkedIn, a laza, baráti Facebook vagy éppen a zenei ízlésünket átfogó Spotify. A körvonalak esetében maguk a vonalak hordozzák az információt, ami egyrészt egyértelmű, az ujjlenyomathoz hasonlóan szinte biztosan csak ránk jellemző. Másik oldalról viszont annyira mégsem árul el rólunk sok mindent, hisz háromdimenziós testünk mindössze kétdimenziós vetülete, és ekkor a személyiségünk még szóba se került.

Változók a profilokban

A közösségi médiában mindenki legalább annyira egyedi, mint a valóságban – erről hamar meggyőződhetünk, ha megpróbálunk ugyanazzal az e-mail-címmel kétszer regisztrálni valahova. Ez a gyakorlatban azt jelenti, hogy az e-mail-címek úgynevezett egyedi azonosítók, melyek segítenek a platformnak eligazodni abban, hogy ki kicsoda. Ezek az azonosítók bár nagyon egyszerűen festenek, egy rendkívül gazdag világba adhatnak betekintést, amelyben nemcsak az derül ki, hogy kik vagyunk – melyik azonosító, cím vagy kód ír le minket –, hanem az is, hogy milyenek vagyunk.

Ez a Trónok harca szereplőinek esetében az a néhány egyszerű, dialógusokból képzett adatpont (ki, mikor és kikkel egy jelenetben szólalt meg), melyekből közvetve kiderül, hogy ki mennyire fontos szereplő, mennyire változatos a közösségi köre, vagy éppen mennyire játszik fontos szerepet a történet összetartásában. Azt, hogy minderről hogyan árulkodhat ez a két egyszerű paraméter, szintén egy kicsit később fogjuk körbejárni.

Ez a kétváltozós megkötés elsősorban az elérhető adatok jellegéből fakadt, így a Trónok harcás helyzettel szemben valódi személyekről – elviekben – készíthetünk profilt szinte bármilyen nekünk tetsző tulajdonság alapján, például egyszerűen az egyén külső jegyei, testsúly, testmagasság, szem- vagy hajszín alapján. Persze specifikusabb profilban is gondolkodhatunk, mint például a különféle online egészségügyi rendszerekben szereplő rögzített betegségek, kezelések, kórtörténet, felvett oltások. Sőt, ha már itt tartunk, akár élettelen tárgyakról is készíthetünk profilokat, így akár egy szemüvegről, amely néhány szám formájában tartalmazza viselője korrekciós igényeit, vagy egy-egy számról, leírva annak zenei jellemzőit.

Az ilyen statikus, leíró jellemzők képezik a profiljaink tartalmának jelentős részét. Mellettük a másik, valószínűleg még népesebb család, a dinamikusnak is nevezhető változók csoportja. Ezeknek a változóknak a jellemzője az időbeliség, és bár nem zárják ki egymást a statikus változókkal, míg a statikus változók egy kimerevített, pillanatnyi állapotot, egy állandóságot mutatnak, mint egy fénykép, addig a dinamikus jellemzők időben alakulnak, mint egy videófelvétel. Ez valójában azt is jelenti, hogy minden dinamikus változóra tekinthetünk úgy, mint egy, az idő múlásával sokszor megvizsgált és alakuló statikus változóra, pont úgy, ahogy egy videó valójában (többé-kevésbé) képkockák sorozata.

Azt mondják, minden változik. Na de nem mindegy, milyen gyorsan. Ha valakinek az imént statikusként bemutatott hajszínéből képeznénk dinamikus változót, akkor néhány napos, órás vagy akár hetes időléptékben mérve sem látnánk érdemi változást a hajszínében. Tíz-, húsz- vagy harmincéves lépcsőkben nézve viszont egyre nő az esélye annak, hogy a hajszín (a szemünk színével ellentétben) az őszülés miatt mégsem állandó. Ha viszont a hajfestés ősi tradícióját vesszük példának, akkor akár már hónapokban, sőt talán hetekben mérve is változhat a hajszín. Így valószínűleg egy fodrászati adatbázis inkább dinamikus, míg egy fekete-fehér igazolványkép-adatbázis inkább statikus.

A helyzet persze könnyen bonyolódik, ahogy a hajszínünknél komplikáltabb tényezőket is elkezdünk profilokba csomagolni, mint például a különböző tevékenységekhez kapcsolódó szokásainkat, így a bevásárlást vagy a filmnézést. Ilyenkor általában az az irányelv, hogy megértsük a kiszemelt tevékenység legfontosabb kulcsmomentumait, majd pedig ezeket rendezzük mérhető, digitális formába. Bevásárlás során, amikor a semmi és a minden megvásárlása között lavírozunk, fontos, többnyire statikus tényezők az étkezési szokásaink, a diétánk, a családunk mérete és az anyagi lehetőségeink, míg dinamikus tulajdonság a szezonális áruk vásárlása vagy az aktuális akciók kosarunkra gyakorolt hatása.

Ezzel szemben egy fix havi díjas streamingszolgáltatás esetén, ahol a költségoldal, a külső keretek rögzítettek, már elsősorban a személyes ízlésünk a meghatározó, a fogyasztott termékek listája attól függ, milyen típusú műsorokat kedvelünk, egész estés moziélménytől a sok évadon át futó sorozatokig.

Az otthoni filmnézés példája át is vezet minket az online térbe, ahol a profilok építésének döntő része zajlik, és ahol viselkedésünkről szinte pillanatok alatt rengeteg egyszerűbb és bonyolultabb változó készíthető, és kapcsolható a profilunkhoz. Lehetnek ezek a netes vásárlási szokásaink csakúgy, mint a filmnézési preferenciáink. Ismerős jelenség lehet, amint egy barátunk lelkesen mesél egy új sorozatról, melyet a Netflix a következő bejelentkezéskor számunkra is felajánl.

A különböző profilvariációinkban minden esetben közös, hogy ezek saját magunk, valamint a tevékenységeink jellemző mintáinak számítógépek által is fogyasztható, adatalapú leképeződései. Ez a leképezési, leírási folyamat a mi szemszögünkből nézve történhet tudatos és tudattalan módon egyaránt. Tudatosan, például egy új applikációra történő regisztráció során, ahol részletesen és jóhiszeműen válaszolunk minden feltett kérdésre. Tudattalanul, amikor egyszerűen használunk egy alkalmazást, és pusztán a tevékenységünkkel termeljük az adatokat.

Az ilyen digitális lenyomatokból készült profiljaink sokaságát nevezhetjük általánosságban is profilnak, digitális avatárnak, önmagunk egyfajta elektronikus másának. Ez viszont ma még, mondhatni szerencsére, inkább csak elmélet. Legjobb tudomásom szerint nem létezik olyan platform (a nyugati világban), ahol minden egy helyen történik, minden adatunk egy mindent felölelő központi profilban egyesül, bár a Google és a Facebook termékportfóliója már-már egészen zavarba ejtő, és a különböző metaverzum-törekvések is ebbe az irányba mutatnak – valószínűleg több (etikai) kérdést felvetve, mint megválaszolva.