A szerzőtől az Open Books gondozásában megjelent

Traumám története

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Peter A. Levine, Ph.D. with Ann Frederick

Waking the Tiger – Healing Trauma

North Atlantic Books, Berkeley, California, 1997

Copyright © 1997 by Peter A. Levine

Hungarian translation © Kós Judit, 2017, 2025

Hungarian edition © Open Books, 2025

Utószó a magyar kiadáshoz © Szemerey Márton, 2017, 2025

Fordította Kós Judit

A fordítást szakmailag ellenőrizte Szemerey Márton

A borítón August Le Gras Tigrisfej cimű,
1874 és 1886 között készült képe látható

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Tesfay Sába

Olvasószerkesztő Bokor Emese

Borítóterv Déri Ákos

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-548-9

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés

Előszó – Megadni a testnek járó elismerést

Test és lélek • A megfelelő módszer megtalálása • A test mint gyógyító • Hogyan használjuk a könyvet?

I. rész – A test mint gyógyító

1. fejezet – Egy elfeledett múlt árnyai

Az őstermészet terve • Miért érdemes a vadon szavára hallgatni? – A trauma fiziológiai természete • A lényeg az energia

2. fejezet – A trauma misztériuma

Mi a trauma? • Chowchilla, Kalifornia • A trauma misztériuma • A tigris felébresztése: az első felvillanás

3. fejezet – Begyógyulni képes sebek

A trauma nem betegség, hanem a jóllét hiánya

4. fejezet – Ismeretlen, új vidék

A trauma nem életfogytig tartó büntetés • Ismeretlen, új vidék • Trauma! • Amiről nem tudunk, az fájhat • Egy traumatizált személy valósága • Lépj tovább, és éld az életed! • Ki traumatizált? • A trauma okai

5. fejezet – Gyógyulás és közösség

A gyógyítás sámánisztikus megközelítései • Somatic Experiencing • A feldolgozás szükségességének elismerése • Kezdjünk hozzá – a lélek visszahívása a testbe

6. fejezet – A trauma tükrében

Medúza • Az átélt érzet • Engedjük a testet őszintén beszélni • Hogyan lehet az átélt érzet segítségével odafigyelni a szervezet hangjára? • Hogyan kommunikál a szervezetünk? • Az érzékelés és az átélt érzet • Ritmus: Isten minden gyermekének megadatott

7. fejezet – Állati tapasztalás

Az állatok is ezt teszik • Amikor a hüllőagy megszólal, figyelj oda! • Egységben a természettel • Összhang • Az orientációs válasz • Menekülés, küzdelem… vagy lefagyás • Visszatérés a megszokott tevékenységhez • Az állatok mint tanítók

8. fejezet – Ahogyan a biológia patológiává válik: lefagyás

A terep előkészítve • Az új agykéreg a bűnös • Félelem és mozdulatlanság • „Ahogy bemennek, úgy jönnek ki” • Olyan, mint maga a halál • Kumulatív hatás • Ahogyan a biológia patológiává válik

9. fejezet – Ahogyan a patológia biológiává válik: felolvadás

Vissza Nancyhez: az első lépés • Energia az egész • Marius: a következő lépés • Újratárgyalás • Somatic Experiencing – fokozatos újratárgyalás • Az újratárgyalás alkotóelemei

II. rész – A trauma tünetei

10. fejezet – A traumatikus reakció lényege

Arousal – ami egyszer felment, annak le is kell jönnie • A trauma, az trauma, attól függetlenül, hogy mi okozta • A traumatikus reakció magja • Hiperarousal: a fokozott izgalmi-készenléti állapot • Összehúzódás • Disszociáció • Tehetetlenség • A trauma kialakulása

11. fejezet – A trauma tünetei

Tünetek • És körbe-körbe járunk • Kiút

12. fejezet – Egy traumatizált személy valósága

A veszély, amit nem lehet megtalálni • Mrs. Thayer • Amikor képtelenek vagyunk az új információk összegzésére vagy a tanulásra • Krónikus tehetetlenség • Traumatikus összekapcsolódás • Traumatikus szorongás • Pszichoszomatikus tünetek • Tagadás • Gladys • Mi vár a trauma túlélőire? • Az utolsó forduló

III. rész – Átalakítás, átalakulás

13. fejezet – Az ismétlés programja

Újraélés • Július 5., reggel fél hét • A tudatos figyelem elengedhetetlen szerepe • Jack • A sokk mintái • Tudatosság híján nincs választásunk • Újraélés helyett újratárgyalás • A test színpadán • Utóirat: Milyen messzire ér el időben és térben?

14. fejezet – Átalakítás, átalakulás

A trauma két arca • Menny, pokol és gyógyulás: a középút • Hagyjuk áramolni – újratárgyalás • Margaret • Mi történt valójában? • Újratárgyalás és újraélés • Mi az emlékezet? • Az agy és a memória • De annyira valósnak tűnik! • Márpedig én büszke túlélő vagyok • Bátran érezni • Vágy és gyógyulás • Egy kis baráti segítséggel

15. fejezet – A tizenegyedik óra: a társadalmi trauma átalakítása

Agresszió az állatvilágban • Az emberi agresszió • Miért gyilkolják, kínozzák és nyomorítják meg egymást az emberek? • A trauma köre, a kegyelem köre • A kulturális trauma átalakítása • Utóirat vagy sírfelirat? • A természet nem hibbant meg

IV. rész – Elsősegély traumatikus helyzetekben

16. fejezet – Hogyan nyújtsunk (érzelmi) elsősegélyt egy baleset után?

Első fázis: azonnali cselekvés (a baleset helyszínén) • Második fázis: miután a sérültet az otthonába vagy kórházba szállították • Harmadik fázis: hozzáférés a traumához és az újratárgyalás kezdete • Negyedik fázis: átélni az ütközés pillanatát • Lezárásképpen • Forgatókönyv egy balesetből való felépüléshez

17. fejezet – Elsősegély gyermekeknek

Késleltetett traumatikus reakciók • Elsősegély balesetek és esések esetén • Egy traumás reakció feloldása • Honnan tudhatom, hogy a gyermekem traumatizálódott? • Sammy esettörténete • Traumatikus játék, újraélés, újratárgyalás • A trauma újratárgyalásának alapelvei gyermekek esetében

Utószó – Három agy, egy elme

Utószó a magyar kiadáshoz

Köszönetnyilvánítás

Hálával tartozom szüleimnek, Morrisnak és Helennek az élet ajándékáért, amely eszközül szolgált a munkám kibontakozásához, továbbá folyamatos, maradéktalan és töretlen támogatásukért. Pouncernek, a dingómnak, aki vezetőm volt az állatvilágban, és a mai napig hűséges társam: tizenhét évesen továbbra is a testi lét eleven örömét sugározza felém.

Köszönettel tartozom számos etológusnak, többek közt Nikolaas Tinbergennek, Konrad Lorenznek, H. von Holstnak, Paul Leyhausennek és Eibl-Eibesfeldtnek azért, hogy a természet szemszögéből tekintettek az emberállatra, továbbá tudományos írásaikért, a velem fenntartott személyes kapcsolatukért és ösztönzésükért.

Mélységes hálával gondolok Wilhelm Reich örökségére, akinek az energia természetének megértéséhez oly nagy mértékben hozzájáruló elméleteit az egyszerű bölcsesség és az együttérző szív embere, Philip Curcuruto ismertette meg velem.

Köszönet Richard Olney-nak és Richard Price-nak, akik rámutattak, hogy milyen keveset tudok az önelfogadásról, valamint Ida Rolfnak, aki inspiráló katalizátorként segítette tudós-gyógyító önazonosságom formálódását. Sokat köszönhetek dr. Virginia Johnsonnak, aki segített megértenem a módosult tudatállapotok természetét.

Hálával tartozom elméleti tanítóimnak is, többek közt Ernst Gellhornnak, aki nagy hatással volt neurofiziológiai gondolkodásomra, valamint Akhter Ahsennek, aki segített kikristályosítani „a test és lélek differenciálatlan és összeforrott egységéről” való látomásomat.

Köszönet a rengeteg barátnak, kiváltképpen Amy Graybealnek és Lorin Hagernek, akik elősegítették e könyv megszületését.

Végül alázattal megköszönöm Medúzának, Perszeusznak és a test tudattalanjában rejlő többi hatalmas erőnek, hogy áthatották lényem archetipikus dimenzióját.

Bevezetés

Több mint huszonöt éve azon dolgozom – azaz eddigi életem felét töltöttem azzal –, hogy kibogozzam a trauma mérhetetlen rejtélyeit. A munkatársaim és a tanítványaim gyakran kérdezik, hogyan vagyok képes elmélyülten foglalkozni egy ilyen rettenetes témával anélkül, hogy kiégnék. Az igazság az, hogy az ezzel járó csontig hatoló gyötrelem és „szörnyű tudás” ellenére szenvedélyesen magával ragadott, és rengeteget adott ez a kutatás. Életem céljává vált, hogy a munkámmal hozzájáruljak a trauma különböző típusainak megértéséhez és feldolgozásához. A leggyakoribb traumatípusok a közlekedési és egyéb balesetek, a súlyos betegségek, a műtétek és az egyéb invazív jellegű gyógyászati, illetve fogászati beavatkozások, a bántalmazás, valamilyen erőszakos cselekmény, háború vagy természeti katasztrófa átélése vagy látványa.

Végtelenül lenyűgöz a trauma témája, amely szövevényes szálakon keresztül kapcsolódik a természettudományokhoz, a filozófiához, a mitológiához és a művészetekhez. A traumával folytatott munka segített megértenem mind a szükségszerű, mind a szükségtelen szenvedés jelentését. Legfőképpen ahhoz járult hozzá, hogy az emberi lélek misztériumának mélyére hatolhassak. Hálás vagyok ezért a rendkívüli tanulási lehetőségért és a kiváltságért, hogy a szemtanúja és a részese lehetek a trauma feldolgozásával járó mély átalakulásnak.

A trauma az élet velejárója, ám nem kell életfogytig tartó büntetésnek lennie. Nemcsak hogy feldolgozható, hanem megfelelő útmutatás és segítség mellett átalakító erejű is lehet. A trauma magában hordozza annak lehetőségét, hogy az egyik legjelentősebb erővé váljon a pszichológiai, társadalmi, valamint spirituális felébredéshez és fejlődéshez vezető úton. Az, hogy hogyan kezeljük a traumát (egyéni, közösségi és társadalmi szinten), nagymértékben befolyásolja az életünk minőségét. Végső soron kihat arra, hogy az emberiség miként fog fennmaradni, vagy hogy fennmarad-e egyáltalán.

A traumát hagyományosan az elme pszichés és orvosi hatáskörbe tartozó rendellenességének tekintik. Bár a modern orvostudomány és pszichológia látszólag elismeri a test és a lélek közötti összefüggést, nagymértékben alábecsüli e mély kapcsolat traumafeldolgozásban betöltött szerepét. Test és lélek összeforrott egysége, amely az idők során a világ legtöbb tradicionális gyógyítási rendszerének elméleti és gyakorlati alapját képezte, sajnálatos módon nincs jelen sem a traumáról alkotott modern felfogásunkban, sem a kezelési eljárásainkban.

A keleti gyógyítók és a sámánok már több ezer évvel ezelőtt felismerték nemcsak a lélek testre gyakorolt hatását, ahogy a pszichoszomatikus szemléletű orvoslásban is látható, hanem azt is, hogy minden testi szervrendszernek megvan a maga pszichikai képviselője a lélek szövedékében. Napjainkban az idegtudomány és a pszicho-neuro-immunológia forradalmi felfedezései egyértelműen alátámasztják, hogy a test és az elme közt bonyolult, kétirányú kommunikáció zajlik. A kutatók, többek közt Candace Pert, számos olyan csatornára bukkantak az összetett „neuropeptid transzmitterek” azonosítása közben, amelyeken keresztül a test és az elme kölcsönös kommunikációt folytat egymással. Ez az úttörő kutatás megerősíti azt, amit az ősi bölcsesség mindig is tudott: minden szervünk, beleértve az agyat is, elmondja a saját „gondolatait”, „érzéseit” és „sugalmazásait”, és meghallgatja az összes többi szerv „mondanivalóját”.

A traumaterápiák többsége beszélgetés útján foglalkozik a lélekkel, és gyógyszeres kezeléssel célozza meg az agy molekuláit. Noha mindkét megközelítés hasznos lehet, a traumát kizárólag akkor lehet teljes mértékben feldolgozni, ha figyelembe vesszük a test központi szerepét is. Meg kell értenünk, milyen hatással van a trauma a testre, és azt is, hogy a test lényeges szerepet játszik a trauma káros utóhatásainak feldolgozásában. Ha a megközelítésünk nélkülözi ezt az alapot, a trauma legyőzésére tett minden kísérletünk korlátozott és egyoldalú lesz.

A mechanikus, redukcionista életfelfogáson túl létezik egy érzékelő, érző, intelligens, élő szervezet. Ez az élő test, mely minden érző lényben közös vonás, tudósít bennünket arról, hogy természetes módon képesek vagyunk feldolgozni a trauma okozta következményeket. Ez a könyv a bölcsesség egyik ajándékáról szól, melyet annak eredményeként kapunk, hogy megtanuljuk hasznosítani és átalakítani a test fantasztikus, őseredeti és intelligens energiáit. Ahogy legyőzzük a trauma romboló hatású erejét, a velünk született potenciál életünk irányítására való képességünk és a tudás új magaslataiba emel bennünket.

Peter Levine
1995. október, a Chicago–San Francisco útvonalon
közlekedő Amtrak California Zephyr vonaton

Ha előhozzátok magatokból azt, ami bennetek van,
Akkor az, ami bennetek van,
A megváltásotok lesz.
Ha nem hozzátok elő magatokból azt, ami bennetek van,
Akkor az, ami bennetek van,
Elpusztít titeket.

– idézi: Elaine Pagels{1}

Előszó

Megadni a testnek járó elismerést

Test és lélek

„Bármi, ami növeli, csökkenti, korlátozza vagy kiterjeszti a test tetterejét, az növeli, csökkenti, korlátozza vagy kiterjeszti a lélek tetterejét is. S bármi, ami növeli, csökkenti, korlátozza vagy kiterjeszti a lélek tetterejét, az növeli, csökkenti, korlátozza vagy kiterjeszti a test tetterejét is.”

– Spinoza

Ha furcsa tüneteket tapasztalunk, melyekre úgy tűnik, senki sem talál magyarázatot, lehet, hogy azok valamely múltbeli eseményre adott traumatikus reakcióból erednek, miközben magára az eseményre esetleg már nem is emlékszünk. Ezzel nem vagyunk egyedül. És nem is őrültünk meg. Létezik észszerű magyarázat arra, amin épp keresztülmegyünk. A sérülésünk nem visszafordíthatatlan. A tüneteink enyhíthetők, sőt akár meg is szüntethetők.

Tudjuk, hogy egy traumatikus esemény mélyreható változást idéz elő a tudatban. Például egy autóbalesetet szenvedett személy kezdetben védve van az érzelmi reakciótól, sőt még attól is, hogy tiszta emlékei vagy érzetei legyenek arról, hogy a baleset valóban megtörtént. E figyelemre méltó mechanizmusok (mint például a disszociáció és a tagadás) lehetővé teszik számunkra, hogy átvészeljük az ehhez hasonló, kritikus időszakokat, és bizakodva kivárjuk a biztonságos alkalmat és helyet ahhoz, hogy ezek a módosult állapotok „kikophassanak”.

A test szintén intenzíven reagál a traumákra. A készültségtől megfeszül, a félelemtől összehúzódik, a tehetetlen rémülettől pedig lefagy és összeomlik. Amikor az elme túlterhelődésre adott védekezési reakciója visszatér a normális állapotba, a testi válaszoknak szintén vissza kellene térniük a megszokott működéshez az esemény után. Ha valami gátolja ezt a helyreállító folyamatot, a trauma hatásai rögzülnek, és az érintett személy traumatizálódik.

A pszichológia hagyományosan a lélekre gyakorolt hatásain keresztül közelíti meg a traumát. Ez a legjobb esetben is csak a történet fele, és messze nem elégséges. Kizárólag akkor leszünk képesek tökéletesen megérteni és feldolgozni a traumát, ha a testet és a lelket együtt, egy egységként kezeljük.

A megfelelő módszer megtalálása

Ez a könyv arról szól, hogy miként oldhatók fel a traumatikus tünetek azzal a természetes folyamatokra koncentráló megközelítéssel, melyet az utóbbi huszonöt év során dolgoztam ki. Nem úgy tekintek a poszttraumás stressz-zavarra (PTSD), mint egy betegségre, melyet le kell győzni, el kell nyomni, vagy amelyhez alkalmazkodni kell, hanem inkább egy félresiklott természetes folyamat következményének látom. A trauma gyógyulásához elengedhetetlen az élő, érző, intelligens szervezet közvetlen megtapasztalása. A könyvben ismertetett elvek a klienseimmel végzett munkán és a trauma eredetére irányuló kutatáson alapulnak. E keresés elvezetett a legkülönfélébb tudományterületekhez, például a fiziológiához, az idegtudományhoz, az állat-viselkedéstanhoz, a matematikához, a pszichológiához és a filozófiához. A sikereimet eleinte csak a véletlennek és a vakszerencsének köszönhettem. Ahogy folytattam az emberekkel végzett munkát, minduntalan megkérdőjeleztem, amit tanultam, mind mélyebbre merültem a trauma misztériumába, és egyre inkább sikerült megjósolható, mintsem véletlenszerű eredményeket elérnem. Egyre erősebb meggyőződéssé vált számomra, hogy az emberi szervezet ösztönrepertoárjában létezik egy mély, biológiai tudás, amely képes irányítani a traumafeldolgozás folyamatát, ha lehetőséget kap rá.

Miközben elsősorban azért foglalkoztam komolyan ezekkel az ösztönös reakciókkal, hogy meggyógyíthassam a klienseimet, a kíváncsi vizsgálódásom egyre mélyebb megértéshez vezetett. Az emberek mérhetetlenül megkönnyebbültek attól, hogy végre megértették, hogyan alakultak ki a tüneteik, és megtanulták felismerni, illetve tapasztalni a saját ösztöneiket azok működése közben.

A Somatic Experiencing{2} („testi megtapasztalás”) egy új megközelítés, és jelenleg nem tárgya részletekbe menő tudományos kutatásoknak. A módszer hatékonyságát sok száz olyan egyéni esettel tudom alátámasztani, amelyben az emberek arról számolnak be, hogy a tünetek, melyek egykor korlátozták őket abban, hogy teljes és elégedett életet élhessenek, megszűntek, vagy nagymértékben enyhültek.

Rendszerint egyéni terápia keretein belül dolgozom, és gyakran más módszereket is alkalmazok. Ez a könyv nyilvánvalóan nem helyettesítheti a szakképzett terapeutával végzett egyéni munkát, azonban hiszem, hogy a benne ismertetett alapelvek és információk felhasználásával elősegíthetjük a trauma feldolgozását. Ha éppen terápiás kezelés alatt állunk, hasznos lehet, ha a terapeutánk is elolvassa a könyvet. Ha nem járunk terápiára, akkor használhatjuk az itt szerzett ismereteket önmagunk segítésére, azonban ennek megvannak a maga korlátai, és talán képzett szakember útmutatására lesz szükségünk.

A test mint gyógyító

„A test a part a lét óceánján.”

– szúfi mondás

A könyv első része bevezetést nyújt a traumáról, és elmagyarázza, hogy miként alakulnak ki a poszttraumás tünetek, illetve miért annyira erőteljesek és makacsok. Lefekteti a megértés alapjait, ami eloszlatja a traumát övező tévhitek zűrzavarát, és egyszerű, összefüggő leírást ad a traumát okozó alapvető fiziológiai folyamatokról. Noha az intellektusunk gyakran felülírja természetes ösztöneinket, a traumára adott reakció nem az intellektus hatókörébe tartozik. E tekintetben sokkal jobban hasonlítunk a négylábú barátainkhoz, mint azt talán gondolni szeretnénk.

Amikor a „szervezetünkről” beszélek, a Webster értelmező szótár meghatározására utalok, mely szerint a szervezet „egy összetett rendszer, amelyben a kölcsönösen egymástól függő és alárendelt elemek viszonyait és sajátosságait nagyrészt az egészben betöltött funkciójuk határozza meg”. A szervezet az egészlegességünket jelenti, amely nem az egyes részek, mint például a csontok, vegyületek, izmok, szervek stb. összességéből adódik, hanem az egyes részek közötti dinamikus és összetett kapcsolatokból ered. A szervezet vizsgálatakor egyaránt figyelembe kell venni a testet, az elmét, a primitív ösztönöket, az érzelmeket, az intellektust és a spiritualitást. A vivőanyag, melyen keresztül szervezetként tapasztaljuk meg önmagunkat, az úgynevezett „átélt érzet” (felt sense). Az átélt érzet olyan közvetítő eszköz, amelyen keresztül az önmagunkról való érzékelés és tudás teljességét tapasztaljuk. Könnyebben megértjük majd ezeket a kifejezéseket, ahogy haladunk az anyag olvasásában, és elvégzünk néhány gyakorlatot.

Az első rész, melynek címe „A test mint gyógyító”, betekintést nyújt a traumába és abba a folyamatba, amely természetes jelenségként meggyógyítja azt. Arra a velünk született bölcsességre összpontosít, melynek segítségével mindannyian képesek vagyunk meggyógyulni, és egy összefüggő egészbe szövi azt. Utazást teszünk a legelemibb biológiai válaszaink világába. Az első rész elolvasása után teljesebb megértést kapunk arról, hogy hogyan működik a szervezetünk, és miként dolgozhatunk vele, ha szeretnénk növelni az életerőnket és a jóllétünket, valamint fokozni az általános életörömünket, akár vannak traumás tüneteink, akár nincsenek.

Ebben a részben bemutatok olyan gyakorlatokat, amelyek segítségével a saját tapasztalatunkon keresztül is elkezdhetünk megismerkedni az átélt érzettel. Ezek a gyakorlatok roppant fontosak, ugyanis másképpen nem lehet átadni, hogy miként működik az emberi lény e lenyűgöző oldala. Az átélt érzet világába való belépés sokak számára olyan, mint egy ismeretlen, új vidékre érkezni, ahol ugyan sokszor jártak már, csak soha nem törődtek azzal, hogy megfigyeljék a tájat. Az első rész olvasása és tapasztalása közben úgy fogjuk találni, hogy a test működésének mikéntjéről elhangzott információk egy része olyasmi, amit már eddig is tudtunk.

„A trauma tünetei” címmel a második rész mélyebb alapossággal taglalja a traumás reakció lényegi elemeit, tüneteit, valamint azt a valóságot, amellyel egy traumatizált személy együtt él.

A harmadik rész, melynek címe „Átalakítás, átalakulás”, azt az eljárást mutatja be, mellyel feldolgozhatjuk a traumáinkat, legyenek azok akár személyes, akár társadalmi jellegűek.

Az „Elsősegély traumatikus helyzetekben” című negyedik rész olyan gyakorlati információkat ismertet, melyek segítségével megelőzhetjük a trauma kialakulását egy baleset után. Ezenfelül röviden taglalja a gyermekek traumatizációjának témakörét is. (Ez utóbbi témával egy későbbi könyvben fogok alaposabban foglalkozni.)

Úgy gondolom, hogy mindnyájunknak meg kell értenünk a jelen könyvben szereplő lényeges információkat, melyek elmélyítik a traumafeldolgozás folyamatával kapcsolatos tapasztalatunkat és megértésünket, továbbá hozzásegítenek ahhoz, hogy kialakuljon bennünk a saját szervezetünkbe vetett bizalom érzése. Ezenkívül azt gondolom, hogy az ismertetett információk személyes és társadalmi szinten egyaránt érvényesek. A világunkat érintő események által előidézett trauma hordereje családokra, közösségekre és egész népekre negatív hatást gyakorol. A trauma képes örökösen újrateremteni önmagát. A trauma újabb traumát szül, és ez így megy tovább, míg végül átlépi a generációk határát családokban, közösségekben és országokban, ha nem teszünk lépéseket a terjedésének megfékezésére. Jelenleg a trauma csoportokon belüli feldolgozásával kapcsolatos munka még mindig gyerekcipőben jár. A könyv harmadik része foglalkozik azzal a csoportokra alkalmazott gyógyítási megközelítéssel, amelynek fejlesztésén néhány norvég kollégámmal közösen dolgozunk.

Mivel az önterápiás munkát folytató egyéneknek gyakran azt javaslom, hogy segítségképpen vonjanak be képzett szakembert a folyamatba, remélem, hogy a könyv a terapeuták számára is hasznos lesz. Meglehetősen kevés pszichológus rendelkezik elegendő fiziológiai háttérismerettel ahhoz, hogy felismerhesse azokat a tapasztalati torzulásokat, melyek akkor alakulhatnak ki, amikor a fiziológiai folyamatok nem követhetik természetes útjukat. Ideális esetben a könyvben szereplő információk új lehetőségeket fognak megnyitni a traumakezelés terén. A személyes tapasztalatom azt mutatja, hogy a traumafeldolgozásban jelenleg népszerű megközelítések többsége legjobb esetben is csak átmeneti enyhülést nyújt. A trauma intenzív érzelmi újraélését ösztönző katartikus módszerek némelyike káros is lehet. Úgy hiszem, hogy az ilyen jellegű megközelítések hosszú távon függőséget teremtenek, amely a katarzis fenntartására irányul, és ösztönzik az úgynevezett „téves emlékek” megjelenését. A trauma természetéből adódóan jó esély van arra, hogy egy élmény katartikus újraélése inkább traumatizáló lesz, mintsem gyógyító hatású.

A pszichoterápia számos olyan jellegű problémával is foglalkozik, amelyek messze túlmutatnak az ún. sokktrauma témáján, amely e könyv fő fókuszát jelenti. A sokktrauma akkor alakul ki, amikor az életünket potenciálisan fenyegető események hatására képtelenné válunk a hatékony válaszadásra. Ezzel szemben azok, akikben folyamatos gyermekkori bántalmazás miatt alakult ki trauma, kiváltképpen ha a bántalmazás a családon belül történt, az ún. „fejlődési trauma” nyomán szenvednek. A fejlődési trauma elsősorban azokra a lelki problémákra vonatkozik, amelyek rendszerint a gyermekkor kritikus fejlődési szakaszaiban tapasztalt, nem megfelelő gondozás és bánásmód következtében alakulnak ki. Bár a két traumatípust okozó dinamika eltér egymástól, a kegyetlen bánásmód és az elhanyagoltság eredményezhet olyan tüneteket, amelyek hasonlóságot mutatnak és gyakran összefonódnak a sokktrauma tüneteivel. Ezért a fejlődési traumát átélt egyéneknek szakképzett terapeuta segítségét kell kérniük, hogy átdolgozhassák a traumás reakcióikkal egybefonódott problémákat.

Amikor a sokktrauma egy egyedülálló esemény vagy eseménysorozat eredményeként alakul ki, és nincs hasonló trauma az élettörténet korábbi szakaszában, meggyőződésem, hogy az emberek a családjuk és barátaik körében figyelemre méltó módon képesek előidézni a saját gyógyulásukat, ezért határozottan támogatom ezt a gyakorlatot. Ebben a könyvben viszonylag kevés szakzsargont használok, mert egyaránt szól szülőknek, pedagógusoknak, gyermekgondozóknak és másoknak, akik vezetőként és szerepmodellként szolgálnak a gyermekek számára. A gyermekek környezetében lévő emberek felbecsülhetetlen értékű ajándékot adhatnak azáltal, hogy segítenek a gyermekeknek azonnal kioldani a traumatikus események kiváltotta, félig lefutott reakcióikat. Ezenfelül az orvosok, ápolók, mentősök, rendőrök, tűzoltók, mentőosztagosok és mások, akik rendszeresen foglalkoznak balesetek és természeti katasztrófák áldozataival, szintén hasznosnak fogják találni ezeket az információkat, és nemcsak a traumát elszenvedett emberekkel végzett munkájuk, hanem önmaguk szempontjából is. Bármilyen véres emberi tragédia látványa, kiváltképpen ha valaki rendszeresen ki van téve ennek, negatív hatású, és gyakorta éppolyan traumatikus, mint közvetlenül átélni az eseményt.

Hogyan használjuk a könyvet?

Adjunk időt magunknak arra, hogy alaposan feldolgozhassuk az információkat a könyv olvasása közben. Végezzük el a szövegben javasolt gyakorlatokat. Lassan és könnyedén haladjunk az anyaggal. A trauma az emberi test által létrehozható legerőteljesebb hajtóerők eredménye. Megköveteli a tiszteletet. Nem feltétlenül ártunk magunknak azzal, hogy gyorsan vagy felületesen haladunk az olvasással, ám nem fogjuk ugyanazt a jótékony hatást tapasztalni, mint abban az esetben, ha elegendő időt szánunk az információk lassú megemésztésére.

Ha az olvasottak vagy a gyakorlatok bármikor nyugtalanítónak tűnnek, tartsunk szünetet, és hagyjuk leülepedni a dolgokat. Legyünk együtt az élményeinkkel, és nézzük meg, hogy mi tárul fel. A traumával kapcsolatos számos téves elképzelés meglepően mélyen gyökerezik, és ezek képesek befolyásolni az önmagunkhoz fűződő tapasztalatunkat és hozzáállásunkat. Fontos felismerni, hogy ez mikor történt. Ha a figyelmünk egy részét az olvasottakra adott válaszainkon tartjuk, a szervezetünk a megfelelő ütemben vezet bennünket tovább.

A trauma gyógyulása szempontjából nem az erős érzelmek, hanem a testi érzetek jelentik a megoldást. Vegyük észre, amikor bármilyen érzelmi reakció felerősödik bennünk, és figyeljük meg, hogy a testünk hogyan tapasztalja ezeket az érzelmeket érzetek és gondolatok formájában. Ha az érzelmeink túlságosan erősek, azaz ha például intenzív dühöt, rettegést, mély tehetetlenséget érzünk, kérjük képzett szakember segítségét.

A traumának nem kell életfogytig tartó büntetésnek lennie. Az emberi szervezetet megtámadó összes kór közül a traumáról végül felismerhetjük, hogy jótékony hatású. Azért mondom ezt, mert a trauma feldolgozásakor olyan átalakulás megy végbe bennünk, amely képes pozitívan hatni az életminőségünkre. A gyógyuláshoz nem feltétlenül kellenek új fejlesztésű gyógyszerek, bonyolult eljárások vagy hosszú terápiás kezelések. Ha megértjük, hogyan alakul ki a trauma, és megtanuljuk felismerni az oldódását gátló mechanizmusokat, képesek leszünk észrevenni azt is, hogy a szervezetünk milyen módokon próbálja meggyógyítani önmagát. Néhány egyszerű elgondolás és módszer segítségével támogathatjuk ezt az ösztönös gyógyulási képességet ahelyett, hogy akadályoznánk. A könyvben bemutatott módszerek hozzásegítenek ahhoz, hogy keresztüljuthassunk a traumán, és önmagunk teljesebb, biztosabb érzékelésével folytathassuk tovább az utunkat. Miközben a trauma maga lehet a földi pokol, a feloldott trauma az istenek ajándéka – egy hősi utazás, amely mindannyiunk sajátja.

{1} Elaine Pagels: The Gnostic Gospels (A gnosztikus evangéliumok). Penguin Random House, New York, 1989.

{2} Mivel azokban az országokban, ahol a Somatic Experiencing módszer jelen van, világszerte az angol elnevezés használata jellemző, a kiadó e gyakorlathoz igazodva jelen kötetben is az angol nevet használja. A név jelentése: szomatikus megtapasztalás, testi megtapasztalás. (A lektor)