Gyurkó Szilvia

Az elég jó válás

Történetek és tanácsok szülőknek

© Gyurkó Szilvia, 2025

© Open Books, 2025

A Rám is gondoljatok – A gyerekközpontú válás lépései
című könyv második, átdolgozott kiadása

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Nádor Zsófia

Olvasószerkesztő Buzás Boglárka

Borítóterv Zatykó Fanny

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-616-5

Tartalom

Kedves Szülő!

Bevezetés

I. NEM VAGY EGYEDÜL

A válásról számokban

Beszéljünk és beszélgessünk a válásról

A segítők szerepe

Miért is válunk el?

Kérdések

II. SZÜLŐKÉNT VÁLNI

Miért olyan nehéz gyerekkel válni?

Visszatekintés a párkapcsolatra és a gyerekvállalásra

Remek megfigyelők, csapnivaló értelmezők

Az elég jó válás

Válás nehéz körülmények között

Kérdések

III. A VÁLÁS FOLYAMATA

A válás előtt

A döntés

Hogyan mondjuk el?

A válás egy összetett és fájdalmas folyamat

Mit érez a gyerek?

A válás és a gyermekjogok

Miben kell egyezségre jutnunk?

Az a fránya pénz

Kérdések

IV. A VÁLÁS UTÁN

Élet a válás után

Mennyi idő kell a gyereknek?

Ha a másik nem együttműködő

Itthon-otthon

A kapcsolattartás

Külső szereplők a válás után

Az új partner

A gyerek elidegenítése

Kérdések

V. APÁK FEJEZETE

Válás az apák szemszögéből

„Vannak neked egyáltalán érzéseid?”

Elég jó apának lenni a válás után

Kedves Olvasó!

FÜGGELÉK

Tanácsok gyerekektől, szülőktől – gyerekekről szülőknek

Hogyan készült a könyv?

Irodalomjegyzék

Lilinek

Kedves Szülő!

Ha válás előtt állsz, ha benne vagy a folyamatban, vagy ha már ott lapul az egyik fiókban a papír a házasság, élettársi kapcsolat felbontásáról, akkor egy nagyon nehéz időszakát éled az életednek. Az, hogy most elhatároztad, hogy elolvasod ezt a könyvet, a szememben hőssé tesz téged. Mert aki egy krízishelyzetben nemcsak azt keresi, hogy neki magának hogyan lehet jobb, hanem azt is, hogy a gyerekének hogyan tud segíteni, az szerintem igazi hétköznapi hős, aki nem azért húz páncélt, hogy hadba induljon, hanem azért vértezi fel magát tudással és újfajta szemlélettel, hogy megvédje azt, aki a legsérülékenyebb és legkiszolgáltatottabb helyzetben van: a gyereket.

Ebben a könyvben arra vállalkozom, hogy a kísérőd legyek, bárhol is tartasz a válás folyamatában. Igyekszem választ adni a kérdéseidre, felmutatni az alternatívákat egy-egy döntési helyzetre, és elmondani azokat az alapelveket, amikben szívből hiszek, és amelyek szerintem segíthetnek „jól csinálni a válást”. Magam is végigmentem ezen az úton, és gyermekjogi tanácsadóként, jogászként éveken keresztül próbáltam másoknak is segíteni, hogy a válás a lehető legkevesebb sérüléssel járjon az érintett gyerekek számára. A mai napig hálát érzek minden olyan szülő felé, aki a gyerekére és a gyerekjogokra is odafigyel a válással kapcsolatos döntéseiben, és akiknek történetein keresztül újra és újra meggyőződhettem arról, hogy igenis lehet a válást jól csinálni, és hogy nem a válás ténye traumatizálja a gyerekeket, hanem annak minősége, durvasága.

Ez a könyv a Rám is gondoljatok – A gyermekközpontú válás lépései című, 2015-ben megjelent könyv második, átdolgozott kiadása. Tíz év alatt én is bölcsebb lettem, a jogszabályok is sokat változtak, és a magyar társadalomban is sokat alakult a gyerekjogokkal kapcsolatos gondolkodás. Sok tekintetben egy teljesen új könyv született, a cél viszont a régi: megerősíteni téged, kedves szülő, abban, hogy lehet jól csinálni, tudod jól csinálni, és bár most nehéz ezt elképzelni, de a végén minden jóra fordulhat. És segíteni abban, hogy a válásra ne úgy gondolj, mint valamire, ami jó vagy rossz, hanem mint valamire, ami van. Ami megtörtént, és ami most már az életed része.

Gyurkó Szilvia
gyerekjogi tanácsadó

Bevezetés

Mindenki számára komoly kihívást jelent, hogy mi is a házasság, és hogyan kell(ene), lehet(ne) jól csinálni a válást, ha egyszer úgy hozza az élet. A válás előtt átlagosan házasságban eltöltött idő több mint 14 év – és ennyi idő alatt sok minden történhet. Sokféle konfliktus vagy egyszerű élethelyzet adódhat, amivel meg kell küzdeni, és sokféle apróbb-nagyobb tüske maradhat az emberben, ami a váláshoz érve sündisznóvá növekszik, életre kel, és minden mozdulatával véresre sebzi a másikat – és őt magát. A jó hír az, hogy bár az iskolában nem tanítják, de virágkorukat élik a segítő könyvek, a támogató csoportok, és egyre többen indulnak el különböző egyéni vagy csoportos önismereti utakon is. Úgy tűnik, egyre vonzóbbá válik annak lehetősége, hogy felismerjük és megfelelően kezeljük a saját és mások érzéseit, hogy sikeresen boldoguljunk megterhelő helyzetekben is, és ne forduljunk ki önmagunkból, ne váljunk erőszakossá vagy bántalmazóvá, se áldozattá. Mindezek amiatt is fontosak, hogy képesek legyünk a válás során együttműködni szülőként, szülőtársként akkor is, ha egyébként partnerként és házastársként már úgy érezzük, nincs közünk egymáshoz.

A válás olyan, hogy ha jól csináljuk, egyszer csak vége lesz. Érzelmileg túljutunk rajta, a napi rutinokkal beállnak az élhető, elég jó minőségű hétköznapok, és a gyereken is azt látjuk, hogy nemcsak hogy túlélte, de jól van. Ha viszont nem figyeltek oda a szülők eléggé, akkor azt vehetik észre, hogy konzerválták azt a rossz helyzetet, amiben a házasságuk idején is szenvedtek, mint egy befőttet. Folyamatosak a viták, a bizalmatlanság, a veszekedés, állandóan azon jár a szülők agya, hogy mit csinál a másik, és így a gyerek is tovább szenved. Ahogy az egyik interjúalanyom fogalmazott, a zátonyra futott házasság olyan, „mint egy tál illatos pattogatott kukorica, aminek az aljára érve ott várnak a ki nem pattant álmok kemény magvai”. Ugyan ki akar élete végéig ki nem pattant kukoricaszemeket ropogtatni?

Nehéz a válást sikertörténetként megélni, és nyilván pont annyiféleképp lehet megtapasztalni, ahányan érintve voltak benne. Mindenki a saját módján éli meg az eseményeket, és annak megfelelően is fog emlékezni rájuk. Ezért akármilyen szoros és jó egy szülő-gyerek kapcsolat, soha nem lesz ugyanaz a történetük a válásról – és ez rendben is van így. Ne várjuk a gyerekünktől, hogy a válás után ugyanúgy szerkessze meg a saját történetét, mint mi a miénket. A szerkesztgetésen túl is lesz dolog bőven a válást követően. Vigyázni kell a gyerekre, önmagadra, a szülőtársaddal való együttműködésre, és nem utolsósorban el kell kezdeni felépíteni egy új életet, egy másfajta jövőt, mint amit régen elképzeltél magadnak, amikor igent mondtál a volt párodnak. A válás persze nem öröm, és jó dolgában senki nem áll kétszer sorba érte. De ha már így hozta az élet, elég jól ki lehet jönni belőle, és a gyerek is megúszhatja, mi több, segíthet hangsúlyt fektetni azokra az értékekre, amik a gyereknevelés pozitív elvei közé tartoznak: a szabályok betartása, a mások iránti tisztelet, az elfogadás, az erőszak megengedhetetlensége, az együttműködés fontossága – csak hogy néhányat említsek.

A válás is a gyereknevelés egyik terepe. A válás során tanúsított szülői magatartás, elvek és viselkedésformák beépülnek a gyerek fejlődéstörténetébe. Ezekből is minta lesz, amik valamilyen módon biztosan hatással lesznek arra, hogy később, felnőttként hogyan fog reagálni bizonyos helyzetekre. A gyerekek sokkal többet tanulnak a viselkedésünkből, mint azt gondolnánk. Egy jól végigcsinált válás után jó eséllyel elengedhetjük azt a félelmet, hogy a gyerek is kudarcot vall majd miattunk a párválasztásában, hiszen – bár nem ebben a formában terveztük – végül is megmutattuk neki, hogyan tud két felnőtt egy csapatként együttműködni egy meghatározott cél érdekében.

Ez a könyv válásban érintett felnőtteknek lett címezve, de elsősorban nem róluk, hanem a gyerekekről szól. Olyan gyerekekről, akiknek elváltak a szülei. Akik elsősorban mégis gyerekek, és csak másodsorban elvált szülők gyerekei. Olyan gyerekekről, akik megélték a szüleikkel azt a nehéz utat, ami a válásig vezetett, de akiknek továbbra is szükségük van mindkét szülőjükre. Olyan gyerekekről, akik végigcsinálják a szüleik közötti egyezkedést, akik alkalmazkodnak vagy tiltakoznak, belenyugszanak vagy lázadnak, de bármit és bárhogyan csinálnak, közben nem veszítik el azt a jogukat, hogy gyerekek maradhassanak, a szüleik pedig felelős szülőként az ő érdekeiket tartsák elsősorban szem előtt. Munkám során gyakran megtapasztalom a gyerekek bölcsességét, és azt is, hogy nem ritkán ők tudják a legpontosabban megfogalmazni, mire van szükségük, és visszatükrözni, hol kezdtek el félrecsúszni a dolgok, vagy mi lenne a jó irány. Ezért is érzem fontosnak, hogy ebben a könyvben a gyerekek hangja közvetlenül is megszólalhasson.

S bár elsősorban róluk szól a könyv, nemcsak rájuk vonatkozóan tartalmaz (reményeim szerint) fontos megállapításokat és tanácsokat, hanem azokról a szülőkről is, akik válni készülnek, vagy elváltak. Akik elsősorban mégis szülők, és csak másodsorban elvált szülők. Olyan szülőkről, akik megélték azt a kínkeserves utat, ami oda vezetett, hogy kimondták: ez így nem mehet tovább, el kell válnunk. Vannak közöttük olyanok, akik egyezségre törekszenek. De vannak olyanok is, akik a másik szülőnek még a nevét sem veszik a szájukra többé. Sokféle érzés, gondolat keveredhet egy válásra készülő vagy váló szülőben, de egy igen valószínű: mindegyiküknek előbb volt gyerekük, mint válásuk. Így aztán a gyerekekkel meg a házastársuk és saját maguk szülői döntéseivel kapcsolatos emlékek, megélések az egész válással kapcsolatos gondolkodást meghatározhatják, mi több, szerintem ez teszi a szülőket a saját ügyük elsődleges szakértőjévé. Legalábbis számomra mindig fontos volt a szülőkre így tekinteni, a segítségükkel ugyanis jobban megérthettem, mire van valójában szükség egy adott esetben, így aztán az is fontos volt a könyv írásakor, hogy a gyerekek hangja mellett szülői dilemmák, gondolatok, tapasztalatok is közvetlenül megjelenhessenek.{1}

A gyerekek és szülők mellett a válási ügyekkel kapcsolatba kerülő szakemberekről, az ő szerepükről is szól ez a könyv. Amikor gyerekjogi tanácsadóként kísértem válásban érintett szülőket, akkor rajtam kívül általában érintve volt még egy-két (néha több) ügyvéd, pszichológus, mediátor, coach, párterapeuta és időnként gyermekvédelmi szakember is. A közös munkák során sokat tanultam tőlük – jót és rosszat egyaránt –, ebben a könyvben viszont csak azoknak a szakembereknek a gondolatait lehet olvasni, akiknek a munkáját a legtöbbre értékelem. Ők is segítenek abban, hogy a válást, ezt a nagyon összetett érzelmi, lelki, párkapcsolati, jogi jelenséget még teljesebben be tudjam mutatni.{2}

A könyv minden fejezetében találhatóak idézetek, így a váláshoz vezető folyamattól a válás utáni kritikus helyzetekre vonatkozó részekig mindenhol olvashatóak olyanok gondolatai, akik már jártak előtted azon az úton, amire te még csak most lépsz rá, kedves olvasó. Bízom benne, hogy ez együttérzéssel és reménnyel tölt majd el téged, hiszen nem vagy egyedül. Ha fejezetről fejezetre haladsz, időrendben olvashatsz a válási folyamat egyes szakaszairól – de természetesen dönthetsz úgy is, hogy csak a téged érdeklő részekben mélyedsz el. Mint már írtam, a saját ügyednek te vagy a legjobb szakértője. Válassz olyan utat, ami szerinted most a legjobban segít téged. Ha pedig azt érzed, bármi jó lehet, akkor kezdd az elején.

I. Nem vagy egyedül

A válásról számokban

Magyarországon az elmúlt ötven évben több mint duplájára nőtt az egyszülős családokban élő gyerekek aránya. 2024-ben minden negyedik gyerek (mintegy 500 000 fő) egyszülős családban élt, miközben a gyereket nevelő párok aránya 44 százalékról 34 százalékra esett vissza. A formális kötöttségek nélküli együttélés egyre népszerűbb, de még így is a felnőtt magyar lakosság 29 százaléka elvált. A kapcsolatok mintha soha korábban nem lettek volna olyan törékenyek, mint most.

Egyre sokszínűbb az a kép is, ami a gyerekes családokat jellemzi. Az élettársi kapcsolatban élő szülők az esetek 40 százalékában olyan 15–18 éves gyereket is nevelnek, aki csak az egyikük biológiai gyereke. A házasságon kívül született gyerekek aránya pedig ma már meghaladja a 46 százalékot. 2023-ban 50139 házasságkötés volt Magyarországon, ami az elmúlt évekhez képest jelentősen alacsonyabb (a COVID-járvány előtti időszakhoz hasonló) szám. Ugyanebben az évben 16791 házasságot bontott fel a bíróság. 1000 házasságkötésre 335 válás jut, azaz nagyjából minden harmadik pár érintett. Ha pedig ehhez hozzávesszük, hogy átlagosan 14,6 év házasság után adják be a bírósági papírokat – a nők átlagosan 43, a férfiak 46 évesek a válás kimondásakor –, akkor sejthető, hogy ezeknek a válásoknak a jó részében egy vagy több gyerek is érintett.

Mindent egybevetve évente több ezer olyan férfi és nő van, aki úgy dönt: le akarja zárni a párkapcsolatát, el szeretne válni. Ehhez jönnek még azok a családok, ahol a szülők nem házasodtak össze, és így vállaltak gyereket. Így évente legalább 60 000 gyerek és felnőtt válik valamilyen formában érintetté.

Ismerve a vonatkozó kutatási eredményeket, nem meglepő, ha egyre többen gondolják úgy, hogy a házasság jó eséllyel válással végződik. Egyre több embernek van benne a világképében, hogy ha nem működik a házasság, „legfeljebb elválunk”. Lehet, hogy ez valakinél már eleve meghatározza, hogy mennyi energiát fektet egy kapcsolatba, de vannak olyanok is, akik azt gondolják, hogy a házasság intézménye egyszerűen túlhaladottá vált. A legfrappánsabb magyarázat azonban talán mind közül az, hogy azért van ennyi válás, mert el lehet válni. Régen is megvoltak ugyanazok a problémák és nehézségek, mint most, a hűtlenségtől kezdve az erőszakon át a rossz párválasztásig, csak régen nem volt társadalmilag elfogadott a válás, vagy olyan rossz helyzetbe hozta a feleket – döntően a nőket –, hogy hiába volt jogilag lehetséges, valójában mégsem jelentett valódi alternatívát.

Magyarországon minden harmadik gyerek megtapasztalja élete során a szülei válását, és hogy milyen (akár átmenetileg is) egyszülős családban élni. Ahogy az egyik szülő fogalmaz:

Nem is értem, hogy miért éreztem magam olyan rosszul a válástól. Mármint kifele… hogy megítélnek az emberek, és azt mondják majd, hogy rossz anya, rossz szülő vagyok, hogy kudarcot vallottam feleségként… Ezek voltak a fejemben, aztán egyszer csak azon kaptam magamat, hogy a házban, a munkahelyemen, a konditeremben, mindenhol majdnem mindenki elvált már. Úgyhogy a végén már csak azt gondoltam: Anya, üdv a klubban!

(Brigitta, szülő)

Az egyik oldalon tehát ott vannak a számok, amik azt mutatják, hogy a válás igen gyakori életesemény, és nagyon sok az érintett gyerek. A másik oldalon pedig ott a szinte teljes magárahagyottság. Hiába fut bele sok felnőtt a válásba, mintha a téma még mindig tabunak számítana a magyar társadalomban. Könyvtárnyi irodalma van annak, hogyan mentsük meg a kapcsolatunkat, és mit tegyünk annak érdekében, hogy jó partnerei legyünk a társunknak – ami nagyon fontos és jó dolog. De ezzel párhuzamosan alig van egy-két olyan magyar nyelvű könyv, amiből a válást, egy kapcsolat végét és az odavezető utat lehetne megérteni. A jól használható párkapcsolatról szóló könyvek természetesen a válás megelőzését is szolgálják, azonban kevéssé segítik a szülőket abban, hogy ha mégsem menthető a kapcsolat, és a válás a felelős és jó döntés, akkor azt a lehető legjobban bonyolítsák le, vagy megértsék a gyerekük ezzel kapcsolatos érzéseit, helyzetét, szükségleteit. Szóval, ha elveszett vagy, és azt érzed, neked kell kitaposnod az utat magadnak, hogy egyről a kettőre juss, akkor meg tudlak erősíteni: sajnos így van. Nem tudom három mondatban leírni, hogy hova fordulj, kitől kérhetsz segítséget, ha gyerekkel válsz. Bár sokan vannak hasonló helyzetben, mint te, mégis valahogy a legtöbb szülő magányos gerillaharcosként küzdi át magát ezen a terepen. Ez nem jó hír, de legalább ezt a könyvet elviheted magaddal ebbe a „dzsungelbe”.

Beszéljünk és beszélgessünk a válásról

Hiába van rengeteg válás, sokkal több információra és tudásra, nagyobb társadalmi érzékenységre lenne szükség ahhoz, hogy ne érezzék úgy sokan: szégyellniük kell a velük történteket, vagy legalábbis hallgatniuk kell róla. A 21. században maga a válás már nem tekinthető tabunak, de ha valaki gyerekkel válik, azt még mindig rengeteg tévhit, félreértés és a lehetséges nehézségek tabusítása övezi. Általánosságban véve is a magyar társadalomban sokkal több tudásra lenne szükség a házasságról, a párkapcsolatok működéséről, a gyerekvállalásról és úgy egyáltalán, a saját és mások érzéseinek, érzelmeinek felismeréséről, megértéséről. Mindennek hiányában túlzottan ki vagyunk téve a közhelyes „igazságok”, a tabuk és az üres társadalmi elvárások csapdájának. Közel azonos mértékben vannak jelen a magyar társadalomban olyan egymásnak homlokegyenest ellentmondó hiedelmek, minthogy „A gyerekes szülők akkor is maradjanak együtt, ha nem jönnek ki jól egymással, mert az a jobb a gyereknek” vagy hogy „Még egyetlen gyerek sem halt bele a válásba, inkább váljanak el a szülők, mint hogy folyton veszekedjenek, az a jobb a gyereknek.” Általános kijelentésként egyik mondat sem állja meg a helyét. A konkrét helyzet, az egyedi körülmények és lehetőségek mérlegelése nélkül nem lehet megmondani, hogy mi a jó a gyereknek, azt meg pláne nem, hogy mi a jó a szülőnek. De ugyan ki ne találkozott volna már ezekkel a közhelyekkel, vagy kinek ne suhant volna át a fején valamelyik, amikor épp azt fontolgatta, hogy el kellene válni? Sokféle „kész mondathoz” nyúlhatunk, az mindenesetre tanulságos, hogy a magyar közhelyszótárakban egyszerre van jelen a válás elfogadottsága és a válás elutasítása. Ezért ezek a régtől ismert „konzervmondatok” és az általuk képviselt igazságok szerintem semmi másra nem alkalmasak, mint a bűntudatkeltésre és arra, hogy megnehezítsék a szülőknek azt, hogy megtalálják a saját válaszukat ebben a nagyon érzékeny élethelyzetben. Miközben valójában az lenne fontos, hogy olyan kapaszkodókat – tudást, információt, segítséget – kapjon minden szülő, amiből megérti a saját helyzetét, érzéseit, szükségleteit és azt is, hogyan tudja meghozni azokat a döntéseket, amelyek a saját és gyereke érdekét szolgálják. Ennek hiányában előre borítékolható annak a szülőnek a bűntudata, aki bármelyik társadalmi konvencióval szembemegy, és válást fontolgat, miközben „a gyereknek család kell, bármi áron”, vagy úgy dönt, hogy nem válik el, mert esélyt lát a párkapcsolat rendbetételére, miközben mások azt mondják, egyszerűbb és gyorsabb lenne válni.

Váláskor sokan sok mindent mondanak, de igazából a szülő az egyetlen, akinek valódi felelőssége van abban, hogy milyen döntést hoz. Az „okosok”, akik kívülről kész válaszokat hoznak, vagy közhelyeket puffogtatnak, nem élik és érzik át ugyanazt, mint a szülő, és nem is kell utána együtt élniük a döntéssel. Ezért arra biztatlak, tegyél meg mindent a saját jólléted érdekében, és azért, hogy érezd, miben vagy, és mire van szükséged. Ez az elsőre sutának tűnő mondat valójában nem takar többet, mint a lehető legteljesebb felhatalmazást arra, hogy válási helyzetben lévő szülőként a saját, gyakran összekuszálódott érzéseiddel való foglalkozás a legfontosabb, és az, hogy abban kérj és kapj segítséget, hogy ezeket szét tudd szálazni. Teljesen természetes, hogy egyik pillanatban EZT gondolod, a másikban meg AZT. Az is természetes, hogy nincsenek kész válaszaid. Az viszont nem természetes, hogy ez így maradjon. Ahhoz pedig, hogy felelős döntést tudj hozni, nem is szabad, hogy így maradjon. Beszéld át a helyzetedet barátokkal és/vagy segítő szakemberekkel (például pszichológussal), olyan bizalmi felnőtt partnerekkel, akikkel meg tudod osztani a dilemmáidat, mert attól, hogy sokat gondolkozol egyedül egy kérdésen, még nem biztos, hogy új válaszokra fogsz jutni – gyakran az új nézőpontokat más emberek hozzák be. A közhelyekkel így lehet legjobban felvenni a harcot: mély, érdemi, figyelemmel és odafordulással teli beszélgetésekkel.

Ez nem egy receptkönyv, bár bemutatja a válás összetevőit és azt is, hogy mit lehet kifőzni belőlük némi odafigyeléssel. De minden szülőt, így téged is, arra bátorítalak, hogy a saját megoldásodat keresd. Igazából annak örülnék, ha a könyv hatására sokan ülnének le otthon egymás mellé vagy a barátaik, segítőik közé, és kezdenének el beszélgetni arról, hogy mit is gondolnak önmagukról, a másikról, a házasságukról, az örömeikről, a nehézségeikről és persze a gyerekekről. Mert az az út számít, amin keresztül a szülők megtalálják a saját megoldásukat – és hogy ebben a gyerek is önálló szerepet kapjon, a saját szükségleteivel, vágyaival, igényeivel és persze jogaival egyetemben.

Eddig kerültem az önismeret kifejezés használatát, mert eléggé elcsépeltté vált az elmúlt években, de valahol mégis erről van szó. A válás egy önismereti út is. Lehetőség arra, hogy közelebb kerülj magadhoz, és őszintén végignézz az eddigi életeden és a párkapcsolatodon. Azt pedig gyerekjogi tanácsadóként is meg tudom erősíteni, hogy az önmagaddal való foglalkozás nem önzés és nem luxus. Akkor fogsz tudni jó döntéseket hozni a gyereked érdekében is, ha te magad jól vagy – ahogyan azt egy (szintén gyakran használt) hasonlattal mondani szoktuk, a repülőn is azt kérik a szülőktől, hogy először saját maguk vegyék fel az oxigénmaszkot, és utána segítsenek a gyereknek. Ha te nem vagy jól, a gyereknek is sokkal kisebb az esélye arra, hogy jól legyen.

{1} A könyvben megszólaló gyerekek és szülők keresztnevét megváltoztattam.

{2} A megszólaltatott szakemberek saját kérésüknek megfelelően csak keresztnévvel szerepelnek a könyvben.