A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

雨穴: 変な絵 (HENNA E),双葉社, 2022

Copyright © Uketsu, 2022

First published in Japan in 2022 by Futabasha Publishers Ltd., Tokyo. Hungarian translation rights arranged with Futabasha Publishers Ltd. through EMILY BOOKS AGENCY LTD, Taiwan and Kátai & Bolza Literary Agents, Hungary

Original Design © Kouichi Tsujinaka (Œuf inc.)

© Hungarian translation © Mayer Ingrid, 2025

© Hungarian edition © Open Books, 2025

Fordította: Mayer Ingrid

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Nádor Zsófia

Szerkesztő Horváth Annamária

Olvasószerkesztő Török Tünde

Borítóterv Zatykó Fanny

Műszaki vezető Kovács Balázs Sándor

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-484-0

„Akkor most mutatok egy képet.”

Hagio Tomiko pszichológus egy képet ragasztott a táblára az egyetemi előadóban, majd rámutatott, és így szólt:

– Jelenleg önökhöz hasonló hallgatóknak tartok előadásokat, de korábban pszichológiai tanácsadóként dolgoztam, rengeteg embernek segítettem. Ez a kép egy kislány rajzának a másolata, akivel pályám kezdetén találkoztam. Nevezzük egyszerűen A.-nak.

A. tizenegy éves korában meggyilkolta a saját anyját, és tettéért nevelőintézetbe került.

A „meggyilkolta a saját anyját” szavakra a padsorok felől döbbent morajlás hallatszott.

– Én végeztem a pszichoanalízist, és ennél az esetnél a rajzelemzés módszerét választottam. Ez egy analitikus módszer, a lényege, hogy felkérjük az alanyt, hogy rajzoljon egy képet, és azt elemezve ismerjük meg a pszichéjét. „A rajz a lélek tükre”, szokták mondani, és valóban, a kép bepillantást nyújt az illető belső világába. Különösen igaz ez az embert, a fát és a házat ábrázoló rajzokra. Figyeljék meg ezt a képet! Nem látnak rajta valami furcsát?

Hagio körbenézett a teremben.

A hallgatók töprengő arckifejezéssel meredtek a táblára függesztett képre.

– Mit szólnak hozzá? Első pillantásra csak egy aranyos rajzocskának tűnik, ugye? De ha jobban megnézzük, több meglehetősen furcsa részlet akad rajta. Először is figyeljék meg a középre rajzolt kislány száját.

Kicsit maszatos, kicsit elmosódott, nem? A. nem tudta szépen megrajzolni a szájat, többször kiradírozta és újrahúzta a vonalat. Ha mindenhol máshol elsőre szép vonalakat rajzolt, vajon miért van az, hogy csak a szájnál nem sikerült neki? Ebből megtudhatunk valamit az elméjéről.

A.-t rendszeresen bántalmazta az anyja. Ezért otthon, hogy ne idegesítse fel, folyton mosolyt erőltetett magára. A lelke mélyén rettegett, de az arcán mindig műmosoly ült. Azért nem sikerült a rajz, mert eszébe jutott, hogy régebben mindig félt, hogy megütik, ha nem mosolyog, amitől ideges lett, és remegni kezdett a keze. Ugyanez a rettegő lélek tükröződik a lány mellé rajzolt házon is.

A háznak ugyanis nincs ajtaja. Ha pedig nincs ajtaja, akkor oda be sem lehet jutni, nem igaz? Bizony. Ez a ház nem más, mint a lány lelke. Senkit sem akarok beengedni a lelkembe. Be akarok zárkózni, egyedül! – ilyesfajta menekülési vágyat lehet belőle kiolvasni. Végül pedig vegyük szemügyre a fa rajzát.

Az ágvégek hegyesek, mintha tüskék lennének. Ilyen ágak gyakran láthatóak a bűnözők képein. Rendszerint ellenséges, agresszív érzelmeket fejeznek ki: Megsebezlek!, Megszúrlak! A tanácsadó dolga, hogy ezeket a megfigyeléseket összegezve felállítsa a helyes diagnózist a páciensről – mondta Hagio lassan, a hallgatók szemébe nézve.

– Ez alapján a kép alapján úgy ítéltem meg, A.-nak minden esélye megvan arra, hogy jó útra térjen. Tudják, miért? Figyeljék csak meg még egyszer a fa rajzát! Most ne az ágakra, hanem a törzsre összpontosítsanak!

A törzsben egy madár lakik. Aki ilyen képet rajzol, abban ott a vágy, hogy védelmezzen, egy nagyon erős anyai ösztön. Meg szeretném védeni a nálam gyengébbeket. Biztonságos otthont szeretnék teremteni, ahol nyugalomban élhetnek – ilyesféle érzelmeket közvetít. A.-nak az ellenséges, pusztító érzelmei mögött ott rejtőzik egy nagy adag kedvesség is. Ha lehetőséget teremtünk rá, hogy állatokkal vagy kisgyermekekkel találkozzon, akkor kibontakozhat ez a lelkében rejtőző kedvesség, és ezzel párhuzamosan elcsitulhat az agresszív késztetés. Legalábbis így gondoltam akkor, de határozottan úgy vélem ma is, hogy ez a diagnózis helyes volt. Tudtommal A. mostanra boldog édesanya.

ELSŐ FEJEZET

A széllel dacoló nő képe

Szaszaki Súhei
2014. május 19.

A Tokió külvárosában álló régi bérház egyik lakásában a késői időpont ellenére is fel volt kapcsolva a villany.

A lakás bérlője Szaszaki Súhei, egy huszonegy éves egyetemista volt. Máskor rengeteg dolga akadt, az állásinterjúk írásbeli tesztjeire készült, vagy az önéletrajzát szerkesztgette, de aznap szokatlan módon a számítógépe képernyője kötötte le a figyelmét.

– Szóval erről a blogról mesélt Kurihara… – motyogta magában.

A fiatalabb diáktárs, Kurihara ugyanabba a Paranormális Klubba járt, ahová Szaszaki is. Aznap délután összefutottak az egyetemi menzán, és a találkozás örömére úgy döntöttek, hogy együtt ebédelnek. Szaszakit az utóbbi időben annyira lekötötte az álláskeresés, hogy a klubba szinte egyáltalán nem jutott el, ezért nagyon élvezte, hogy annyi idő után újból válthat pár szót Kuriharával.

Miután beszámoltak egymásnak, kivel mi történt az elmúlt időben, és megvitatták a klubtábor szervezésével kapcsolatos kérdéseket, a beszélgetés átterelődött közös hobbijukra, az okkult témákra.

– Szaszaki-szan, szoktál mostanában információt gyűjteni? – kérdezte sejtelmes arccal Kurihara.

Az információgyűjtés számukra azt jelentette, hogy paranormális filmeket néznek, és könyveket olvasnak a témában.

– Nem, nincs időm, úgyhogy alig. Sem filmeket, sem könyveket, sem a netet nem nézem.

– Akkor mutatok neked valami izgalmasat! Képzeld, nemrég találtam egy fura blogot.

– Blogot…? Milyen blogot?

– Nanasino Len Léleknaplója a címe, elsőre sima blognak tűnik, de van benne valami borzongató, vagyis… nagyon is sok a furcsaság körülötte. Garantálom, hogy para lesz, mindenképpen olvasd el!

Szaszaki meglehetősen laza srácnak ismerte Kuriharát. Távolságtartó volt, tettetett közönnyel állt mindenhez. Szaszaki sejtette, hogy nem akármiről lehet szó, ha Kurihara ennyire komolyan, ilyen lelkesedéssel beszél róla.

* * *

Éjfélre járt. A szobában csak az óra ketyegése hallatszott. Szaszaki nagyot nyelt, és megnyitotta a blogot.

Nem is annyira izgalmat, mint inkább nosztalgiát érzett. Régen ilyen blogokkal volt tele az internet.

A blog olyan online felület, ahová bárki könnyedén tölthet fel szövegeket és képeket. Sokan sokféléről írnak: a blog lehet napló, egy hobbi bemutatása, zsörtölődés a közéletről, bármi. Ez a kötetlenség tetszett az embereknek, és volt idő, amikor boldog-boldogtalan blogot írt. De az elmúlt néhány évben alábbhagyott a lelkesedés, kisebb lett a pezsgés.

A cím alapján ezt a blogot egy bizonyos Nanasino Len nevezetű illető írta. A Nanasino elvileg a vezetékneve, de lehet, hogy írói álnév, a na nasi no, vagyis névtelen más írásjegyekkel leírva. Ismeretlen személy helyett Nanasino Len, tényleg Ismeret Len.

A Léleknapló valószínűleg annyit jelent, hogy arról ír, ami épp kitölti a gondolatait.

A cím alatt a legfrissebb bejegyzés látszott. 2012. november 28-án töltötték fel. Vagyis nagyjából másfél éve. Azóta nem frissült a blog.

Ez volt a szövege:

Annak, akit a legjobban szeretek

2012/11/28

Ma frissítem utoljára ezt a blogot.

Mert rájöttem a három kép titkára.

Fel nem foghatom, miféle szenvedéseken kellett keresztülmenned.

Nem tudom, milyen súlyos bűnöket követtél el.

Nem tudok megbocsátani neked. Mindezek ellenére én még mindig szeretlek.

Len

Szaszaki többször is végigolvasta egymás után ezt a rövid, nyugtalanító bejegyzést. Minél többször olvasta, annál rejtélyesebbnek találta.

„Akit a legjobban szeretek”, „a három kép titka” meg „bűnöket követtél el” – egyáltalán nem értette, mit jelenthetnek ezek a szavak.

Hogy megfejtse a rejtélyt, Szaszaki úgy döntött, végigolvassa a régebbi bejegyzéseket. A legelső naplóbejegyzést 2008. október 13-án töltötték fel. Ez állt benne:

Beköszöntő

2008/10/13

Elhatároztam, hogy mától kezdve blogot írok. Kezdjük a bemutatkozással. Nanasino Lennek hívnak.

Eredetileg egy fényképet akartam feltölteni, de rám szóltak, hogy veszélyes személyes adatokat megosztani az interneten, ezért helyette egy arcképet töltök fel.

Ezt a rajzot a feleségem készítette rólam.

Jukinak hívják, és hat évvel idősebb nálam.

Blogot fogok írni, rajzolnál hozzá egy portrét? – kértem, és öt percbe sem telt, pikk-pakk elkészült vele. Látszik, hogy grafikusként dolgozott. Annyira ügyes!

Mondjuk a rajzon sokkal jóképűbb vagyok…

Szóval így, napló formában szeretnék beszámolni a szeszélyes mindennapjainkról.

Naponta szeretném frissíteni, úgyhogy olvassátok, ha érdekel!

Len

Évforduló

2008/10/15

Üdv, Len vagyok!

Azt ígértem, hogy napi rendszerességgel fogom frissíteni ezt a blogot, de tegnap olyan fáradt voltam, hogy lefeküdtem anélkül, hogy egyetlen szót is írtam volna. Elnézést. Mától igyekezni fogok!

A lényeg, hogy a mai nap, október 15-e, nagyon fontos dátum.

Ma van az egyéves évfordulója annak, hogy összeházasodtunk Jukival!

Úgyhogy vettem is egy egész tortát, hogy megünnepeljük. A pénztárcám nem örült neki, de a sütemény nagyon finom volt.

Olyan finom, hogy két szeletet is megettem! Mire Juki mérgesen közölte, hogy túl sokat eszem, és meg fogok hízni. (Brühühü!)

A maradék négy szeletet betettük a hűtőbe, majd holnap esszük meg. Alig várom!

Len

Hetente négyszer-ötször töltött fel ehhez hasonló naplóbejegyzéseket. Általában olyan apróságokról szóltak, mint hogy mit ettek, vagy hová mentek el, de Szaszaki nem talált semmi olyasmit, ami az utolsó bejegyzésben szereplő bűnre vagy szenvedésre utalt volna.

Majd történt velük valami.

Bejelentés

2008/12/15

Üdv, Len vagyok!

Juki reggel óta rosszul volt, ezért délelőtt elment az orvoshoz.

És képzeljétek, kiderült, hogy egy baba van a pocakjában!

Amikor ezt meghallottam, olyan boldog lettem, hogy felugrottam örömömben. Ez a legcsodálatosabb karácsonyi ajándék!

Megismétlem a nagy bejelentést: apa és anya leszünk!

Len

Ettől a naptól kezdve Len minden gondolata az érkező gyerek körül forgott. Len írt a Juki testében bekövetkező változásokról, és hogy mit érez a születendő gyermekével kapcsolatban.

A reggeli rosszullétek tényleg rettenetesek

2009/1/3

Jukit ma reggel is rosszullét gyötörte, annyira émelygett, hogy az újévi fogásokból szinte nem is bírt enni. Nem tudok mást tenni, csak a hátát simogatom. Annyira tehetetlennek érzem magam!

Azt mondják, a reggeli rosszullétkor az emberek savanyú dolgokra vágynak, de úgy látszik, ebben is vannak egyéni különbségek.

Juki szerint a joghurt az egyetlen, amit meg tud enni anélkül, hogy rosszul lenne tőle. Úgyhogy most nálunk a hűtő csurig van joghurttal.

Mindjárt le is ugrom az éjjel-nappaliba, és veszek még!

Len

Dudorodó pocak

2009/2/8

Ma beléptünk a terhesség 13. hetébe.

Úgy tűnik, a reggeli rosszullétek csak nem akarnak elmúlni.

Ma is rengeteg joghurtot vettem. Juki több fajtát is végigkóstolt, és összességében az aloés tűnt a legjobbnak a szervezete számára.

Ami pedig Juki hasát illeti, egyre jobban domborodik!

Már egyértelműen látszik, hogy egy baba fejlődik benne! Annyira örülök!

Len

Cseresznyevirágzás

2009/3/16

Juki mostanában már jobban van, úgyhogy hosszú idő óta először elmentünk kettesben otthonról.

Csak a közeli parkba. Még nem borultak teljesen virágba a fák, de a cseresznyevirágok így is gyönyörűek voltak. Egy padon ülve sok mindent átbeszéltünk a kisbabával kapcsolatban.

Elképzeltük, miket fogunk tanítani neki, meg hogy mi legyen az első rajzfilm, amit megmutatunk neki. És hasonlókat. Kicsit korai még, de olyan jó tervezgetni, milyen lesz az élet a babával.

A nevén is gondolkoznánk, de még azt sem tudjuk, hogy fiú lesz-e, vagy lány, szóval majd kitaláljuk, ha kiderült.

Arról beszéltünk így ketten, milyen jó lenne Szakurának nevezni – ha lány lenne…

Len

Eddig tartottak a házaspár vidám hétköznapjai.

De május táján, már a második trimeszter vége felé, gyülekezni kezdtek a viharfelhők.

Ultrahangvizsgálat

2009/5/18

Ma szabadnapom volt, úgyhogy kettesben mentünk a terhesgondozásra.

Most először láttam a babát ultrahangon, teljesen lenyűgözött!

De kiderült, hogy a baba farfekvéses.

Hallottam, hogy a farfekvéses szülés bonyodalmakkal jár, ezért aggódni kezdtem, de megnyugodtam, amikor elmondták, hogy még pici a baba, és ebben az időszakban körbe-körbe fordul az anya hasában, és idővel beáll a helyes pozícióba. Még szerencse!

És kiderült egy további nehézség.

Farfekvésben a baba lába közét eltakarja az anya medencecsontja, így nem lehet meghatározni a nemét.

Így hát a név kiválasztásával, úgy látszik, még várnunk kell.

Len

Farfekvésnek hívják, amikor az anya méhében nem a magzat feje, hanem a lába néz lefelé. Ez a továbbiakban rengeteget foglalkoztatta a házaspárt.

Hajrá!

2009/7/20

Újabb vizsgálaton voltunk.

A baba még mindig farfekvéses.

Azt mondják, ebben a szakaszban már szinte soha nem fordul elő, hogy a baba magától átfordulna, úgyhogy nekünk kell segíteni, hogy megforduljon.

Megtanították nekünk a tornagyakorlatokat, amikkel meg lehet fordítani. Juki ezeket mindennap el fogja végezni otthon.

Én is megteszek mindent, amivel segíthetek!

Hajrá mindkettőnknek!

Len

Meleg van!

2009/8/17

Ma egészségügyi vizsgálat volt.

Egy hónapon át csináltuk ketten a gyakorlatokat, de a baba még mindig rossz irányban fekszik.

Jukit nagyon összetörte a hír.

Egy kicsit megnyugodtam, amikor elmondták, hogy ha alaposan felkészülünk, akkor a farfekvéses babát is biztonsággal meg lehet szülni. Tényleg milyen hasznos egy tapasztalt szülésznő!

Szóval úgy néz ki, meg kell várnunk, amíg megszületik, hogy kiderüljön, fiú-e vagy lány!

Hazafele beültünk egy cukrászdába egy narancslére.

Juki két pohárral is megivott. Talán a napok óta tartó nagy meleg miatt, mostanában iszonyúan meg szokott szomjazni.

Nincs könnyű dolga, hiszen a baba folyadékpótlásáról is neki kell gondoskodnia!

Len

Majd szeptember 3-ától, a szülés kiírt dátuma előtti napokban egyre inkább úgy nézett ki, hogy Jukival valami nincs rendben.

Kismama-depi

2009/9/3

Juki ma hirtelen elsírta magát.

Hiába kérdeztem, nem árulta el, hogy miért, szóval kissé tanácstalan vagyok.

Lehet, hogy ez a szüléssel járó depresszió?

A hátát simogattam addig, amíg meg nem nyugodott. Nemsokára szülni fog, biztos rengeteg mindenen aggódik.

Nekem is meg kell emberelnem magam, hogy jobban számíthasson rám.

Len

Az újszülött képe

2009/9/4

Jukit mára mintha kicserélték volna, a kedve sokkal jobb lett, mint tegnap volt!

Képzeljétek, hosszú idő után újból készített nekem egy rajzot!

Annyira cuki! Azt mondta, a születendő babát ábrázolja.

De mit keres rajta ez a mikulássapka?

Amikor rákérdeztem erre, azt mondta, azért, mert ő a mi karácsonyi ajándékunk.

Gondolkodnom kellett rajta, de végül megértettem, mire utalt.

Tavaly karácsonykor tudtuk meg, hogy terhes! De hogy már kilenc hónap eltelt azóta! Egyszerre volt hosszú és rövid is az idő…

Len

Jövőkép

2009/9/5

A tegnapi után ma is bemutatok egy Juki-képet!

Azt ábrázolja, hogy fog kinézni a kisbabánk, ha nagyobb lesz.

Juki szerint ez egy „jövőkép”.

Mivel így a célegyenesig farfekvéses maradt, és még nem tudjuk a nemét, ezért szándékosan úgy rajzolta, hogy fiúnak és lánynak is lehessen nézni.

Látszik, hogy grafikusként dolgozott. Egy átlagembernek ilyen ötlet az eszébe sem jutna!

De vajon mi lehet az a szám a lap alján, ami már a tegnapi képen is ott volt?

Megkérdeztem Jukit, de csak annyit válaszolt, hogy titok. Hát, bármennyit töröm is rajta a fejem, akkor sem tudom kitalálni!

Len

Egy az egyben

2009/9/6

A mai vacsorát egy szobatészta-étteremből rendeltem, házhozszállítással.

Hű, de jó volt az a tempurás szoba!!

Na, és Juki ma is rajzolt ám egy jövőképet!

Íme a baba felnőttként! Jól néz ki, ahogy a hajába belekap a szél!

Remélhetőleg ilyen lesz, hogyha lány lesz – erre gondolt, miközben rajzolta.

Egy az egyben Juki! Ha Jukira üt, biztos gyönyörű nővé cseperedik!

És ha már itt tartunk: holnap megrajzolja a fiúváltozatot. Alig várom!

Len

Egy… az egyben?

2009/9/7

Már csak három nap van hátra a kiírt időpontig.

Izgulok a szülés miatt, de már úgy szeretnék találkozni a babával!

A mai jövőkép pedig nem más, mint a felnőtté cseperedő baba férfiverziója.

Juki azt mondta, direkt úgy rajzolta, hogy hasonlítson a papájára…

Ez persze túlzás, én nem nézek ki ennyire jól! (Azért jólesett.)

Len

Imára kulcsolt kézzel

2009/9/8

Már csak két nap a kiírt időpontig!

Mindent előkészítettünk, így már bármikor jöhetnek a fájások!

Juki nagyon izgul. Mégis rajzolt nekem egy új képet!

Azt mondta, hogyha lefoglalja a kezét, akkor alábbhagy az idegessége.

A mai jövőkép egy nagyon távoli jövőt ábrázol. Juki lerajzolta, milyen öreganyó lett a csecsemőből. Fehér ruhában van, és talán imádkozik. Amikor ő ilyen idős lesz, addigra mi már valószínűleg nem élünk… De félre a komor gondolatokkal!

Holnap szerintem egy öregapó képe következik. Alig várom!

Len

Már csak egy nap!

2009/9/9

Már csak egy nap van a kiírt időpontig.

Ma én vagyok az, aki dél óta alig bír magával, és pont Juki nevetett ki, hogy csak nyugi.

Ilyenkor tényleg a nők az erősebbek.

Juki azt mondta, hogy ő már lélekben felkészült.

Mondjuk rajzolni ma már nem volt kedve, úgyhogy a tegnap beígért öregapós kép törölve. Elnézést azoktól, akik várták!

Valószínűleg elég sűrű napok előtt állunk, úgyhogy a blog frissítését egy időre abbahagyom. A következő bejegyzésben már a szülésről szeretnék beszámolni!

Addig is, vigyázzatok magatokra!

Len

A következő bejegyzés dátuma nagyjából egy hónappal későbbi.

Bejelentés

2009/10/11

Már rég írtam. Len vagyok.

Végre sikerült rendeznem a gondolataimat, és van egy bejelentenivalóm.

Juki elhunyt.

A baba egészségesen megszületett. A kiírt napon elkezdődtek a fájások, ezért rögtön a kórházba siettünk.

Minden jól indult, de hiába kezdődött meg a kitolási szakasz, a baba még órákkal később sem született meg. Közben Juki állapota hirtelen válságosra fordult, és sürgős műtéti beavatkozásra volt szükség.

A babát még valahogy meg tudták menteni, de Juki életét vesztette a műtét során.

Az ezt követő egy hónap szinte észrevétlenül elsuhant.

Teljesen lefoglalt Juki temetése és a baba gondozása, gyászolni sem volt időm.

De most, hogy így egyedül írom ezeket a sorokat, elerednek a könnyeim.

Rettenetesen nehéz, de a gyerek kedvéért muszáj erősnek maradnom.

Igyekszem beletanulni a gyereknevelésbe.

Len

Szaszaki egy darabig csak döbbenten meredt a képernyőre. Nem igazán tudta hová tenni az érzéseit. Valójában persze Juki és Len két vadidegen ember volt számára. Magát a blogot is csak kíváncsiságból kezdte el olvasni.

De ahogy haladt a naplóolvasással, észrevette, hogy idővel teljesen beleélte magát a házaspár helyzetébe. Eddig még sohasem tapasztalt veszteségérzés kerítette hatalmába.

Vajon milyen sors vár a magára maradt apára és gyermekére?

Szaszaki kíváncsi lett, hogyan alakult az életük. Szeretett volna arról olvasni, hogy Len túltette magát Juki halálán, és boldogan él a gyermekével.

Reménykedve kattintott a „Következő bejegyzés olvasása” gombra.

Betöltődött az új oldal.

Amikor megpillantotta a bejegyzés címét, Szaszaki nem hitt a szemének.

Annak, akit a legjobban szeretek

2012/11/28

Ma frissítem utoljára ezt a blogot.

Mert rájöttem a három kép titkára.

Fel nem foghatom, miféle szenvedéseken kellett keresztülmenned.

Nem tudom, milyen súlyos bűnöket követtél el.

Nem tudok megbocsátani neked. Mindezek ellenére én még mindig szeretlek.

Len

Ezt a bejegyzést olvasta legelőször.

Vagyis Len, miután 2009. október 11-én bejelentette a felesége halálát, egyszer sem frissítette a blogot, majd több év után hirtelen kitette ezt a szöveget. Szaszaki még egyszer elolvasta a bejegyzést.

Annak, akit a legjobban szeretek – ez valószínűleg Juki lehet. Feltehetőleg ezt az írást Jukinak, az elhunyt feleségének szánta.

Nem tudom, milyen súlyos bűnöket követtél el – a blog alapján nem tűnt úgy, mintha Juki bármilyen bűnt is elkövetett volna.

Nem tudok megbocsátani neked – ha ennyire szerette a feleségét, akkor mégis mi lehet az, amit nem tud megbocsátani neki?

A három kép titkára – a képek nemigen lehettek mások, mint a jövőképek, amelyeket Juki közvetlenül a szülés kiírt időpontja előtt rajzolt.

A képek, amelyeken a rajztehetséggel megáldott anya a születendő gyermekének megálmodott jövőt rajzolta le. Kissé szokatlan tevékenység, de azért kirívóan abnormálisnak nem lehet mondani. Szeretném, ha egészségben felnőne… – Szaszaki szerint valami ilyesmi járhatott a nő fejében, amikor megrajzolta ezeket.

Len az öt képből valamelyik három titkára jött rá. De vajon miféle titokra…? Szaszaki úgy érezte, hogy egy rendkívül bonyolult kirakóst próbál megfejteni.