SZENTESI ÉVA

Pedig olyan szépen éltek

A szerzőtől az Open Books gondozásában megjelent

A mai naphoz nincsenek emlékeim

Merkúr a retrográdban

© Szentesi Éva, 2018, 2024

© Open Books, 2024

Borítókép © Joe Webb

Negyedik, átdolgozott kiadás

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Nádor Zsófia

Olvasószerkesztő Török Tünde

Borítóterv Zatykó Fanny

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-447-5

Hét

Anya bokája vékony.

Azt figyelem az ágy alól.

Ide bújtam el, mert rendetlen voltam megint.

Anya nem tudja, hogy itt vagyok.

Próbálom halkan venni a levegőt, nehogy észrevegyen.

A szekrénynél áll, pakolja ki a ruhákat, és dobálja az ágyra. Motyog valamit, nem értem, talán azt: Józsi, gyere be. Én nem tudom, ki az a Józsi.

Lépteket hallok, megjelenik egy férfizokni. Nézem a vastag bokát, és duruzsol egy mély hang. Utána liheg, anya meg kacag.

Azt mondja: Józsi, ne.

Józsi nevet. Ez nem kedves nevetés.

Aztán a bokáik egymással szembefordulnak, és cuppogást hallok.

Nyirkos lesz a tenyerem, pisilni kell. Be is csurog egy kicsi a bugyimba. Gyorsan odateszem a kezem, és szorítom, hogy ne jöjjön ki több, mert akkor majd azért is kikapok. Nem értem, mit keres itt anya ezzel a Józsival. Nem tudom, hol van apa. Mi lesz, ha megjön? Akkor megint megveri anyát, de lehet, hogy meg is öli, és megöli ezt a Józsit is. Mondjuk, azt nem bánnám.

A rugós matrac nyikorogni kezd. Nyik-nyik, nyik-nyik. Akkor nyikorog így, amikor a sírós Piroska babámat püfölöm rajta. Ilyenkor anya mindig rám szól, hogy rendetlenül játszom. Marifiam, nem úgy kell játszani azzal a babával, hát hogy lehetsz már ennyire rendetlen, rossz kölyök.

A matrac rugói egyre gyorsabban nyikorognak. Nem tudom, hogy anya meg Józsi mit csinál, de rossz érzésem lesz, mert nem akarom hallani. Nagyon kell pisilni még mindig. Anya nyögdécsel, Józsi megüti, hallom, ahogy csattan a tenyere. De anya most nem mérges ezért, mint olyankor, amikor apa üti meg. Nem is sír, hanem azt mondja, hogy még, és szerintem puszilkóznak, meg csattognak. Egyre sűrűbben hallom a csattanásokat, meg a rugók nyikordulását, és már majdnem hozzáér a testemhez a matrac. És rettenetesen félek, de valami meleget érzek a lábam között, és nem tudom eldönteni, hogy bepisiltem-e, vagy ez inkább izzadság. Odateszem a kezem, tapogatom a bugyimat, nem annyira tűnik pisinek.

Józsi hörög, aztán kiabál egy nagyot, majd egy huppanás, a matrac majdnem hozzám ér, félek, hogy összenyomnak, de aztán anya nem nyögdécsel tovább.

Megint látom anya bokáját.

Olyan szép vékony.

Látom Józsi bokáját is, az ronda vastag.

Józsi felveszi a gatyáját meg a nadrágját. A nadrágja szép, tiszta, nem olyan ronda, büdös, mint apáé.

Anya nem vette le a ruháját, mert nem látom, hogy öltözködne. Azt mondja, Józsi, siess már, menni kell, mi van, ha hazajön az ember, tudod, hogy milyen.

Józsi röhög.

Menjél már hazafele.

Józsi vastag bokája kimegy a szobából.

Anya vékony bokája utánamegy.

Fél perc múlva hallom, ahogy bezáródik az ajtó.

A bugyimat tapogatom. Csurom pisi lett. Kimászom az ágy alól. Még mindig alig merek levegőt venni, odasomfordálok a szobaajtóhoz. Kopottas, vajszínű, az üvegét úgy csinálták meg, hogy csak alakokat lehessen látni mögötte. Nem látom anya alakját mozogni, kidugom a fejem az ajtórésen. Érzem, hogy a szívem majd kiugrik a helyéről.

Anya az étkezőben van, pakol valamit a hűtőből. Átosonok a kisszobába, ahol a kihúzhatós ágy van, ott alszunk a tesómmal. A kihúzhatós ágy fölé egy duplasoros könyvespolcot szereltek, mindig attól rettegek éjszaka, hogy ránk esik, és meghalunk, ezért sose tudok hamar elaludni. Napközben többször is meg szoktam vizsgálni, nem mozog-e. Nem akarom, hogy összeroncsolódjon az arcom.

A múltkor, amikor anyával mentünk a boltba, találkoztunk egy nénivel, akinek egy autóbaleset miatt üvegszeme volt. Én ezeket nem magamtól tudom, anya mondta, az autóbalesetet is, az üvegszemet is, és kiderült, hogy van egy kislánya, aki ugyanabba az oviba jár, amelyikbe én. Hirtelen nagyon megsajnáltam azt a nénit. Azóta még jobban félek, hogy ránk szakad a könyvespolc, és talán nem halunk meg, de hogy üvegszemünk lesz, az tuti. Azzal meg nem is lehet látni szerintem semmit.

A saját fejemet persze jobban féltem, mint a tesómét, aki fiú, mert a fiúknak jobban mindegy, hogy néznek ki.

Apa mindig elmondja, hogy a fiúk viszik majd sokra, a lányoknak elég, ha szépek. Én nem vagyok nagyon szép, meg szemüveges is vagyok, úgyhogy jó lenne, ha nem ennék csokit, hogy legalább csinos maradjak. Apa a sárga csomagos, mogyorós Africana csokit eldugja előlem a spájzba, és csak a tesóm kaphat belőle, mert apa nem szeretné, hogy olyan nagy seggem legyen, mint amilyen anyának van.

Szerintem anyának amúgy nincs is nagy segge, de apa minden alkalommal elmondja, amikor rácsap a vacsoránál, hogy vidd már arrébb azt a nagy seggedet. Azt is szokta még mondani neki, hogy egy büdös nagy tehén, meg hogy olyan ocsmány a pofája, mint amilyen az anyjának volt, de szerencsére azt már rég elvitte a rák, nem maradt a nyakunkon. Anyám ilyenkor üvölt, nekiesik apának, hogy te ocsmány, iszákos disznó, ne pofázzál nekem. Én meg a rákokra gondolok, hogy hogyan vihet el egy olyan pici állat egy egész embert, mert eddig csak a Tiszában láttam ilyet egyszer, amikor a folyó áradás után visszaszaladt a medrébe, és a kis folyami rák végigcakkozta az iszapot, mi meg nem mertünk odamenni, mert apa mindig emlegette, hogy ezek a kis nyavalyás rákok bármennyire kicsik is, megmarnak.

Elképzeltem a nagymamát, ahogy szétmarják a rákok, ahogy tiszta véresen ott fekszik a kórházban, és belehal a marásokba.

Apa meg szokta verni anyát.

Ilyenkor mi beszaladunk a szobába.

Ilyenkor mindig nagyon részeg, mindig látom, hogy úgy jön haza, hogy majdnem leesik a bicikliről, és üvöltözik anyával. Meg aztán velem is üvöltözik, egyedül a tesómmal nem üvölt, mert ő fiú, és őt olyankor beküldi hozzá anya cselesen a szobába, hogy ne üvöltsön tovább, meg ne verekedjen.

Van olyan, hogy apám megenyhül, amikor meglátja a tesómat. De egyszer azt hitte, hogy én vagyok az, és véletlenül fejbe vágta.

Anya sose bánt, de nem is szeret.

Ő se szokta azt mondani, hogy szép vagyok.

Mondjuk, azt se mondja, hogy nagy lesz a seggem. Nem mond semmit se.

Lehet, sokszor azt se veszi észre, hogy ott vagyok, pedig én mindig akarok neki segíteni a vacsoránál. Viszem a kisszéket, felállok rá, és próbálok panírozni, de anya mindig azt mondja, hogy olyan bamba vagy, Marifiam, aztán mindig az a vége, hogy kiveszi a kezemből, és elzavar a konyhaasztaltól.

Szeretném, ha anya befonná a hajam néha, vagy fésülgetne, vagy csak leülne a kanapéra, és én belemászhatnék az ölébe. Olyan jó lenne, ha odabújhatnék hozzá, amikor hazajön, de mindig azt mondja, hogy ne gyere most ide, izzadt vagyok. Pedig anyának mindig nagyon jó illata van, mert olyan illatos, narancssárga flakonos krémmel kenegeti a bőrét, ami nagyon puha, és mindig olyan csinos, meg szokták dicsérni, ha elvisz magával vásárolni, és szerintem nem is ocsmány a pofája, mint ahogy apa mondja, és kedvesek vele nagyon, mert hiába mond mást apa, anya nagyon szép, és én is olyan szép akarok lenni. Szeretek vele a boltba járni fel a központba, mert olyankor legalább nem otthon vagyunk, legalább nincs ott apa, és nagyon büszkén lépkedek mellette, hogy ilyen szép anyukám van.

Van neki sok kopogós cipője, meg pörgős szoknyái. És olyan blúza is van, amiből kilátszik a cicije. Ha felveszi a cicis blúzát meg a kopogós cipőjét, akkor nagyon sokáig szoktam őt bámulni. Nézem, ahogy kifesti magát, ahogy előveszi a szép és illatos rúzsát, ahogy kihúzza kékkel a szemét, és felrakja magasra a haját. Amikor ennyire szépen felöltözik, olyankor apa sosincs otthon. Amúgy is azt szokta mondani neki, hogy minek mutogatod magad, mi vagy te, kurva? Én nem tudtam, mi az a kurva, ezért megkértem anyát, hogy magyarázza el, de anya azt mondta, hogy apád hülyeségeket beszél, és a kurva az egy csúnya szó, amit az olyan nőkre mondunk, akik szeretik, ha fogdossák a lábuk közét.

És akkor elképzeltem, mi a jó abban, ha valakinek fogdossák a lába közét. Ha nekem pisilni kell, olyankor fogom meg ott lent, de abban nincs semmi jó, inkább csak izgulok, nehogy becsurogjon a bugyimba.

Szerintem anya nem is kurva, de szerintem az is lehet, hogy Józsi a lába közét fogdosta az ágyon.

Egyébként nekem van egy barátom, a szomszéd lány, akit Krusóczki Briginek hívnak, és amikor áthív, akkor meg azt játssza a Barbie babáival, hogy egymással puszilkóztatja őket, és azt akarja, hogy én is játsszak, de nekem nincsenek Barbie babáim, mert anya azt mondja, hogy apád nem engedi, hogy szórjuk a pénzt.

Ilyenkor irigykedek a szomszéd lányra, hogy neki van görkoris Sindyje is, meg festős Barbie-ja, meg hajszínváltós Barbie-ja is van, meg olyan is, ami terhes lesz, és aztán ki lehet venni a gyereket a hasából, és belerakni a babakocsiba. Krusóczki Brigi szerint úgy lesznek a babák, ha puszilkóztatja őket, én meg mondtam neki, hogy inkább attól, ha fogdossák a lábuk közét, erre elkezdett sírni, hogy az ő babáinak senki se nyúlkál a szoknyája alá.

Aztán hazajöttem, inkább mégsem szeretek a szomszédban játszani. Mindig nagyon nagy a tisztaság, és csak a gyerekszobában lehetünk, de ott se akárhogy, hanem mindig figyelni kell, hogy ne legyen semmi koszos.

Nálunk nincs nagy tisztaság. Az ágyneműnk se olyan tiszta illatú, mint a Brigiéké. Egyszer, amikor ott aludtam, beleszagoltam, és nem akartam kivenni a fejem a párnából, majdnem belefulladtam, annyira finom illata volt.

Anya azt mondja, hogy a szomszéd lány apja jó üzletet csinált a privatizálásnál, nekem meg fogalmam sincs, mi az a privatizálás, de az a lényege, hogy a szomszéd lánynak lett belőle sok Barbie-ja meg tiszta, illatos ágyneműje, meg nagy házuk, tágas szobákkal.

Mi egy vályogházban lakunk Krusóczkiék mellett.

Anya azt mondja, a vályog azért jó, mert könnyű felfűteni, nyáron meg jó hűvös. Nálunk nincs a fürdőben kád, nem úgy, mint a Krusóczki Brigiéknek, ahol szép nagy, kinyújtózós kád van a fürdőben, és a csempe is új színű. Nálunk régi színű, kopott csempe van, és néhány helyen el is van repedve.

Az étkezőnk külön van választva a konyhától, amit anya úgy hív, hogy a kis főzőfülke, ahol van gáz, mosogató, hűtő meg egy kis konyhaasztal, amin elő lehet készíteni az ennivalót. Az étkezőben narancssárgás-barnás, szövetborítású székek vannak, a tesóm az egyiket kihasította, amikor azon játszott, de azért is én kaptam, amiért nem figyeltem rá eléggé. Az asztalon megkoptak a kék és piros virágminták a viaszosvászon terítőn, főleg a csücsköknél, ott már szinte nem is látszik, hogy ezek virágok voltak valamikor. A falnak tolt asztal szélénél egy vékony koszcsík van a terítő fölött, amit csak olyankor húzunk odébb, ha átjönnek karácsonykor nagymamáék, akiket nem szeretek, mert évente csak egyszer jönnek, és olyankor anyára csúnyákat mondanak, apát pedig dicsérik. A konyhai szekreteren egy fiók folyton kulcsra van zárva, anya ott tartja a pénzt, de nincs ott sok pénz sosem, mert apa nem privatizált.

Apa sokat iszik, de a nagyanyám azt mondja, hogy a férfiembernek az a dolga, hogy igyon, mert nagy rajta a teher, sokat kell dolgozni a vállalkozásban. Autószerelő, de mindig részeg, és már alig hoznak hozzá autót. Kint fekszik egész nap a garázs előtt, és be van rúgva. Amikor meg nincs otthon, olyankor a kocsmában van. Mondjuk, anya annak örül a legjobban.

Ilyenkor idegen férfiak jönnek hozzá, és bezárkóznak a szobába.

Közben apa hazajön, amíg a szobámban ezeken gondolkodom.

Megint részeg.

Üvölt anyával, én meg fejemre rakom a párnát, aminek nem annyira jó az illata, mint Krusóczki Brigiéknél.

Anya mondja, hogy elmegy a tesómért, erre apa, hogy nem mész te sehova, büdös kurva.

Az jut eszembe, hogy milyen jó volna még mindig óvodába járni, mert akkor tovább tartana, hogy nem lennék itthon. Az iskolából egykor haza kell jönni.

A szobánkban van egy kis füzet, amibe rajzolni szoktam mindenféle dolgokat. Előveszem, hogy ne figyeljek oda a balhéra, és egy női arcot firkálgatok, olyan esetlen, csúnyácska női arcot. Kiszúrom a szemeit, igazából nem akarom kiszúrni, de azt se akarom, hogy lássa, mennyire részeg apa, meg hogy mekkora kurva anya.

Aztán hallom, ahogy apa bekapcsolja a tévét, és üvölt anyának, hogy hozza a vacsorát, anya meg visszakiabál, hogy melegítsd meg magadnak, te büdös disznó. Apa erre kimegy, nekivág valamit, anya üvölt, apa üti a falat, aztán anyámat, aztán megint a falat, én a fejemre húzom a párnát, aminek nincs olyan jó illata, mint a Krusóczki Brigiéknél, mert apa bent cigizik.

Aztán hallom, ahogy anya kimegy a bejárati ajtón, apa meg visszaül a foteljébe, aminek a közepe ki van ülve teljesen, és büdös, ezért én sose ülök bele. Kapcsolgatja a tévét, aztán már nem kapcsolgatja, hanem horkolni kezd.

Megint elaludt, ez a legjobb állapota.

Anya hazajön a tesómmal, aki rajcsúrozva ül be apa ölébe, apa csak vele kedves, megbarackolja a fejét, tesóm sikkant egyet, aztán kacag, aztán bohóckodnak, apa dicséri, hogy milyen nagy és erős, közben meg csak egy kis satnya gyerek, de erről nem ő tehet, hanem a koszt, hogy nem főznek rá változatosan, és ezt az óvó néni mondta a múltkor anyának.

Én is gebe vagyok, a többiek az iskolában girnyóvárinak csúfolnak, és szégyellem előttük a májkrémes szendvicsemet, ezért sose eszem meg, csak a felét, és kidobom a többit az utcai kukába, mert haza nem vihetem, azért anya mérges lenne rám.

Anya kiabál, hogy gyere vacsorázni, Marifiam! Utálok hozzájuk kimenni, mert mindig én vagyok a téma. Anya szerint nem vagyok valami kedves gyerek, mert alig beszélek velük. Apa szerint szép se vagyok, pedig egy lánynak szépnek kell lennie, különben nem kell majd senkinek.

Anya a vacsoránál simogatja a tesóm fejét. Azt mondja neki, de szép fejed van. Apa meg azt, hogy tőle örökölte. Én meg csak rágom a lapcsánkát, nem bírom lenyelni, tiszta zsír, fáj tőle a gyomrom. Apa balhézik, mert nincs otthon tejföl, aztán megüti anyát, de szerintem ezt már csak úgy megszokásból, nem is annyira a tejföl miatt, a tesóm sír, én meg bemegyek a szobába, észre se veszik, hogy már nem vagyok ott, addig jó nekem.

A tesóm utánam jön, odabújik az ágyba mellém, kicsit szipog, anya utánajön, és megpuszilgatja, betakarja, nekem azt mondja, te már nagylány vagy.

Hagy nekünk egy kislámpát, hogy ne féljünk.

A tesóm elalszik, én nem tudok, mert megint a fejünk fölött lévő szekrényre és az üvegszemű nénire gondolok.

Kis idő múlva hallom, hogy anya nyögdécsel, de annyira halkan, hogy alig lehet hallani, majdnem olyan hangokat ad ki, mint amilyeneket délelőtt. Apa rácsap, anya azt mondja, ne üssél már, bazmeg, te barom, inkább igyekezzél. Nemsokára apa horkol, és elcsendesedik a ház.

A sötétet hamar megszokja a szemem.

Nézem a polcot a fejem fölött.

Szinte látom a körvonalait.

Erősen figyelek, mert amikor már mindenki alszik, és én nem tudok elaludni, akkor mindig félek, és aztán már az ajtót bámulom, nehogy bejöjjön rajta a mókár. Amikor eszembe jut a mókár, szinte teljesen elfelejtem, hogy a polc a fejemre eshet, mert a mókártól sokkal erősebben félek, mint attól, hogy üvegszemű leszek, és csúnya lesz az arcom.

A mókárról nagyanyámtól hallottam először, valami nagy és sötét foltnak képzelem, aminek nincsen arca, csak szemei vannak, de azok nem üvegszemek, és nem is igazán láthatók, inkább csak halványan pislákolnak a fekete pacatestén. Úgy képzelem, ha egyszer idejönne a kisszobánkba, akkor rátelepedne a mellkasomra, és csak ülne rajta, nekem meg rettenetesen fájna, de nem is a mellkasom fájna, hanem a szívem, mert azt nyomná össze. Szerintem a mókárok a gyerekek szívét akarják összetörni.

Reggel, amikor felkelek, ég a szemem az álmosságtól.

Anya már kint van az étkezőben, hallom a kalamolást, kimegyek, apa is kint van, egy szál gatyában. Utálom nézni, amikor így van, mert látom a micsodáját, és mindig elfordítom a fejem, mert rosszul érzem magam tőle. Anya hiába mondja neki, hogy öltözzél már fel, le se szarja, és szétterpeszti a lábát, úgy ül a kitaposott foteljében, cigivel a kezében.

Anya tejet forral, azt mondja, hogy mindig fel kell forralni, mert ez házi tej, és ki kell belőle főzni a bacilusokat. Mikor kész van, leteszi elém, én meg a bacilusokra gondolok, hogy mi van, ha nem haltak meg mind. Addig nézem a tejet, amíg bőrös nem lesz a teteje. Anya azt mondja az a pille, azt nyugodtan megihatod, Marifiam.

Mindig fiamnak hív, anya is, meg apa is. Szerintem azért, mert jobban szerették volna, ha én is fiúnak születek, úgy, mint az öcsém.

A pille a tej tetején egyre vastagabb. Ha elkezdem mozgatni az asztalt, akkor remegni kezd. Nézem a pillét, ahogy ingázik a tej tetején, egyre jobban undorodom tőle.

Anya odajön, és azt kérdezi, mi van, nem iszod? Addig onnét fel nem állsz. Aztán rak bele banános Bedecót, hátha úgy jobban fog ízleni, de én a pillés Bedecót már biztosan nem bírom meginni. Ahogy anya összekeveri a libafos színű port a bőrös tejjel, apró darabkákra szakad szét az egybefüggő pille.

Minél közelebbről vizsgálom a darabokat, annál nagyobbnak tűnnek. El se tudom képzelni, hogy ezt megigyam.

Apa ordít, hogy elkésel az iskolából, Marifiam, anya veszekszik, hogy igyad már azt a kurva kakaót, de én egyáltalán nem bírom a számhoz emelni.

Ott ülök húsz perce, bámulom a szétszakadt pilléket. Pedig addig nem állsz fel, mondja megint anya, majd felemelem a bögrét, és visszatartom a lélegzetem, és egyszerre lenyelem az egészet, aztán kiszaladok a vécére, és kihányom, még a vécé barna tetejére is ráfröcskölődik a sárga hányás.

Anya utánam jön, és elveri a seggem, aztán ráncigálni kezd, hogy öltözzek már, siessek, mert megint elkésel, te kis szaros, és ő nem fogja leigazolni, ha fekete pontot kapok emiatt, akkor fekete pontot kapok, ő azt se bánja.

Az iskola fent van a központban, vagyis egy kicsit előrébb, mert nem kell elmenni teljesen a könyvtárig.

Gyalog szoktam menni, majdnem teljesen egyedül elsős korom óta. Előttem mennek a szomszéd fiúk, próbálok velük lépést tartani, de folyton lehagynak, mert nem akarnak egy pápaszemessel menni az utcán. A járdacsíkokra sose lépek rá, mert egyszer Krusóczki Brigi azt mondta, hogy aki a csíkra lép, az szerelmes, és én nem akarok szerelmes lenni soha, mert a fiúk undorítóak és hülyék. Lehajtott fejjel megyek, nagyon ügyelve, nehogy rálépjek a csíkokra. A szomszéd fiúk hátranéznek és röhögnek.

Az iskolában a cigányok külön padban ülnek hátul, senki sem akar melléjük kerülni, mert büdösek. Kivéve az egyik cigány fiút, Balogh Pistit, akinek gazdagok a szülei – biztos ők is jól jártak a privatizálásnál –, de ő nem is ül hátra a többiekhez. Neki mindig szép fényes a haja, és erős parfümös illata van. Nekem tetszik Balogh Pisti, de anya azt mondja, hogy nehogy mellé merjek ülni, mert cigányokkal nem barátkozunk, akkor se, ha gazdagok. Igaz, Pisti is szokott engem csúfolni, ő is azt mondja rám, hogy pápaszemes vagyok, és olyankor sírok. A múlt héten mellém ültette a tanító néni büntetésből, mármint őt büntette, mert azt gondolta, ha Nyilánszki Mari mellé ülteti Balogh Pistit, akkor majd egy kicsit megembereli magát, és jobban tanul.

Én vagyok az osztályban a legjobb tanuló, nekem nincsen fekete pontom se, de ez otthon senkit nem érdekel. Otthon azt mondják rám, hogy buta vagyok, és csúnya is. Csúnya vagyok, amiért szemüvegem van, és nekem már az is eszembe jutott, lehet, hogy ez az egész összefügg a butasággal.

Szeretnék szép ruhákban járni, mint anya, meg kopogós cipőben, és mindig el is lopom anya kopogós cipőit, de amikor észreveszi, akkor nagyon elveri a seggem, fél, nehogy letörjem a cipő sarkát. Nagyok rám azok a cipők, ezért előrecsúszik a bokám a lábfejes részhez, úgy evickélek benne, hogy majdnem orra bukom, és klaffog, és nem olyan szép a lábamon, mint az anyáén, akinek nagyon vékony a bokája.

Anya mindig akkor veszi fel a kopogós cipőit, ha megy valahova, otthon sose hordja. Én is ilyenben mennék legszívesebben az iskolába.

Amikor Balogh Pistit mellém ültették, akkor nem mondtam el otthon anyáéknak, mert nagyon mérgesek lettek volna, és bementek volna a tanító nénihez balhézni, és én utálom a balhét, meg amikor hangosan kiabálnak, mert az ilyen veszekedések csak a családtagokra tartoznak, és nem az iskolára.

Szerintem amúgy Balogh Pisti nem is büdös. Annyi parfümöt tesz magára, hogy nem is lehet érezni mást, pláne, ha mellette ül az ember. Igazából nekem tetszik Balogh Pisti illata. Neki legalább nincs izzadságszaga, mint néhány fiúnak tesióra után.

A tesiórákat utálom a legjobban.

Olyankor le kell vetkőzni egy szál tornadresszre, a fiúk meg mindig bámulják a cicinket meg a lábunk közét, és eljátsszák, hogy hozzáérnek véletlenül a fenekünkhöz, de mi tudjuk, hogy direkt van az egész. Krusóczki Brigit egyszer beszorították a bordásfalhoz, mert neki van a legszőkébb haja, és az olyasmit szeretik a fiúk húzogatni. Én kis girnyó vagyok, meg pápaszemes is, meg a hajam is rövid és barna.

Anya nyírja egyfolytában rövidre a hajam, azt mondja, nem kell neked hosszú haj, Marifiam.