ÓDOR LAJOS

MINDENTUDÓK
KÉZIKÖNYVE

ÍGY LEHETSZ TE IS GÉNIUSZ

A kötet az alábbi kiadás alapján készült:

Ľudovít Ódor: Rýchlokurz geniality – 42 otázok a odpovedí,
ktoré vám pomôžu pochopiť dnešný svet,
N Press, s. r. o., Bratislava, 2022

© Ľudovít Ódor, 2022

© N Press, s. r. o., v 2022

Hungarian edition © Open Books, 2023

Hungarian translation © Vályi Horváth Erika

Fordította Vályi Horváth Erika

Karikatúrák © Martin Shooty Šútovec

Grafikai tervezés és illusztrációk © Soňa Ševčíková

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia

Szerkesztő Szabó Zsuzsanna

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Tördelő Sólyom Melinda

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-382-9

NIKINEK ÉS ÁDÁMNAK

TARTALOM

BEVEZETŐ

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

A VILÁG MEGATRENDJEI

A világ már rég nem ér véget a falu határánál. Manapság nem okoz gondot, hogy beszélgessünk az Új-Zélandon lévő barátunkkal vagy cipőt vásároljunk egyenesen Kínából. Az egész Föld ott lapul a zsebünkben, vagyis az okostelefonunkban. Ez új lehetőségeket teremt mindannyiunk számára, de veszélyforrás is egyben. Az információ, az áruk és szolgáltatások vagy a pénz gyorsabban kering a bolygón, mint korábban bármikor. A felszínen labirintusnak tűnik, de nem az. Fellelhetők olyan tendenciák, amelyek alapvetően határozzák meg az életet a 21. században. Többen globális megatrendeknek nevezik őket, kiemelve jelentőségüket. Legyen szó akár a klímaváltozásról, a jövedelemkülönbségekről, a nyugati népesség elöregedéséről vagy a (de)globalizációról. Ezeknek a fogalmaknak az ismerete és értelmük valamelyes megértése korunk egyszeregye. Nem, nem hagytam ki a technológiai forradalom legújabb hullámát sem – annyira fontosnak tartom, hogy a könyvben egy egész fejezetet szenteltem neki.

1.  HOGYAN OSZLIK EL A PÉNZ A VILÁGBAN?

A NEMZETEK GAZDAGSÁGA, AZ IPARI FORRADALOM ÉS AZ ESZMÉK HATALMA

2.  MIÉRT JELENT PROBLÉMÁT AZ ÉGHAJLATVÁLTOZÁS?

AZ ÖKOLÓGIAI LÁBNYOM ÉS AZ ÉVSZÁZADOS ÁRADÁSOK TÍZÉVENKÉNTI ELŐFORDULÁSÁNAK OKA

3.  KI FOG RÁNK DOLGOZNI?

ELÖREGEDŐ NÉPESSÉG, ELNÉPTELENEDŐ FALVAK ÉS A PÉNZÜGYMINISZTER FEJFÁJÁSA

4.  MIÉRT GYÁRTANAK SZINTE MINDENT KÍNÁBAN?

A GLOBALIZÁCIÓ, A KARNYÚJTÁSRA LÉVŐ VILÁG ÉS A KONTÉNER

A VILÁGEGYETEM MŰKÖDÉSE

Miért? Ez az a kérdés, amellyel a gyerekek gyakran az őrületbe kergetik a szülőket, mi pedig úgy érezzük, hogy az állandóan ismétlődő „Miért?” kérdés ördögi körének egy határozott „Azért, mert!” válasszal véget kell vetnünk. Én más stratégiát ajánlok. Meséljenek nekik egy-egy részt a következő fejezetekből. Sokkal konkrétabb elképzelésük lesz arról, hogyan működik a világ mind icipiciben, mind brutálisan nagy távolságokban, és az is kiderül közben, mit mond erről a tudomány jelenleg. Kezeskedem róla, hogy sok meglepetésben lesz részük. Szinte hihetetlen, hogy egy olyan korlátozott és jelentéktelen lény, mint a Homo sapiens, ennyi mindent megtudhat a világegyetem eredetéről, a kvarkokról, a tér-időről és az idő mibenlétéről. A terjedelmesebb fejezetek sem nehezek, ne ijedjenek meg tőlük. Ne feledjék, hogy az egyes témákba elég csak belekóstolni.

5.  HONNAN SZÁRMAZIK A VILÁGEGYETEM?

AZ ŐSROBBANÁS ÉS A VILÁGEGYETEM KELETKEZÉSÉNEK RÖVID TÖRTÉNETE

6.  ABSZOLÚT SEMMIBEN SINCS SEMMI ABSZOLÚT?

A RELATIVITÁSELMÉLET ÉS EINSTEIN KÜLÖNC ELKÉPZELÉSEI

7.  HOGYAN MŰKÖDIK A RÉSZECSKÉK VILÁGA?

A BIZARR KVANTUMFIZIKA, AVAGY HOGYAN LEHETÜNK EGYSZERRE KÉT HELYEN

8.  MIÉRT CSAK ELŐRE HALAD AZ IDŐ?

TÖRÖTT CSÉSZÉK, BILIÁRDGOLYÓK ÉS AZ IDŐUTAZÁS

9.  HOGYAN LEHETNEK A KIS VÁLTOZÁSOKNAK ÓRIÁSI KÖVETKEZMÉNYEI?

A KÁOSZ, A PILLANGÓHATÁS ÉS A NYULAK SZIGETE

A BIOLÓGIAI VILÁG

Álljunk meg egy pillanatra! A bennünket körülvevő világ nemcsak élettelen anyagból és részecskékből áll, hanem tele van csodálatosan sokféle és élő organizmusokkal. Egy bizarr kacsacsőrű emlős, egy fenséges bálna vagy egy szemet gyönyörködtető orchidea. Ezért nem lehet kihagyni a könyvből a biológiai világ ismeretét sem. Különösen most, amikor nagyon fontos változás küszöbén állunk: már nemcsak olvasni tudjuk a genetikai kódunkat, hanem át is írhatjuk. A 21. században itt az óriási lehetőség arra, hogy legyőzzünk bizonyos betegségeket (vagy, mint látni fogják, részben az öregedést is), de ez sajnos arra is alkalmat adhat, hogy meggondolatlan genetikai beavatkozásokkal veszélybe sodorjuk önmagunkat. Útközben tehát számos erkölcsi talányt is meg kell majd oldanunk.

10.  HONNAN SZÁRMAZUNK?

AZ ÉLET KIALAKULÁSA ÉS AZ EVOLÚCIÓ EREJE

11.  HOGYAN „KÉSZÍTSÜNK” SZUPEREMBERT?

A DNS-MÓDOSÍTÁSOKHOZ VEZETŐ ÚT

12.  ÖRÖKKÉ FIATALOK MARADHATUNK?

AZ ÖREGSÉG TALÁN GYÓGYÍTHATÓ BETEGSÉG

ÉRTELEM ÉS ÉRZELEM

A következő fejezetek, amellett, hogy az emberiség gyökereit kutatják, a könyv más részeinek alapját is képezik. Ha többet akarunk tudni a mesterséges intelligenciáról, jó, ha előbb megismerjük annak a szürkeállománynak a csodálatos tulajdonságait, amelyet állandóan a fejünkben hordozunk. És ez még csak a kezdet. Hogyan lehetséges egyáltalán, hogy képesek vagyunk gondolkodni magunkról és az agyunkról? Létezik a lélek? A szabad akarat csak egy illúzió? Ha szeretnénk megérteni, hogyan működik a társadalmunk, nem árt, ha ismerjük az emberiesség gyökereit. Miben különbözünk a csimpánzoktól? És miben hasonlítunk rájuk? A gének vagy a neveltetés befolyásolja jobban a viselkedésünket?

13.  HOGYAN MŰKÖDIK AZ AGY?

AZ INTELLIGENCIA, A VILLÓDZÓ HÁLÓZATOK ÉS A SZEMÉLYES WIKIPÉDIA

14.  HOGYAN KERÜL AZ "ÉN" AZ AGYBA?

A TUDAT, A LÉLEK ÉS A SZABAD AKARAT

15.  MITŐL EMBER AZ EMBER?

SZOCIÁLIS LÉNY, KULTÚRA ÉS PLETYKA

16.  NORMÁLIS VAGY?

AZ EMBERI VISELKEDÉS, DR. JEKYLL ÉS MR. HYDE, ÉS A FUTBALL HÁBORÚ IDEJÉN

EMBER ÉS TÁRSADALOM

A 21. században is szükségünk van iránytűre, melyet a markunkban tartva jobban eligazodhatunk a társadalomban. A közösségi oldalak nemcsak a jó, hanem a kevésbé előnyös oldalainkat is felszínre hozták. A rendszerellenes és anarchista eszmék mindinkább népszerűek, a különböző értékrendű csoportok közötti ellentétek egyre inkább növekednek. Helyette a „mi és ők” polarizálódását tapasztalhatjuk mindenhol. Szeretném megmutatni, hogy sokkal kifinomultabb módon is lehet kommunikálni. Gyakran elég, ha csupán azokra a dolgokra összpontosítunk, amelyek összekapcsolnak bennünket, és nem pedig megosztanak. A demokrácia és a vallás csak idejétmúlt csökevények? Hogyan igazodjunk el az erkölcsi dilemmák útvesztőjében? Hogyan találjunk vissza polgártársainkhoz? Ezek ennek a résznek a kulcskérdései.

17.  KI KORMÁNYOZZON?

A DEMOKRÁCIA MÉG MINDIG A LEGJOBB A ROSSZ MEGOLDÁSOK KÖZÜL

18.  KI MIBEN HISZ, ÉS MIÉRT?

FANATIKUS ATEISTÁK ÉS TOLERÁNS HÍVŐK. VAGY FORDÍTVA?

19.  MEGÖLNÉNEK EGY KÖVÉR FICKÓT?

AZ IGAZSÁGOSSÁG ÉS AZ ERKÖLCS ALAPVETŐ MEGKÖZELÍTÉSEI

20.  HOGYAN FEJEZZÜK KI KULTURÁLTABBAN EGYET NEM ÉRTÉSÜNKET?

A TOLERANCIA ÉS AZ ERKÖLCSI IRÁNYTŰ

TECHNOLÓGIAI FORRADALOM

Helyben is vagyunk! Biztosan bennünket akarnak levadászni. A robotok és az algoritmusok ellopják a munkánkat, és a mesterséges intelligencia egy nap talán teljesen eltöröl minket a Föld színéről. Végül is mi csak egy alsóbbrendű faj vagyunk, korlátozott agyi kapacitással és egy haszontalan evolúciós melléktermékkel – az érzelmekkel. De ez tényleg így van? Ha nem értjük meg jobban a jelenlegi technológiai forradalom vívmányait, akkor csak homályos elképzelések és gyakran felesleges félelmek keringenek majd a fejünkben. Merüljünk hát el a nullák és egyesek világában, és vizsgáljuk meg, miben rejlik a számítógépek óriási ereje. Nem fogjuk kihagyni a sok-sok adat és az azokkal dolgozó szupermodern algoritmusok megismerését sem, végezetül pedig néhány gondolat a titkosításról és a kiberbiztonsági kérdésekről.

21.  HOGYAN MŰKÖDNEK A SZÁMÍTÓGÉPEK?

A NULLÁK ÉS EGYESEK HATALMAS EREJE

22.  HONNAN SZÁRMAZIK A SZÁMÍTÓGÉPEK EREJE?

MOORE TÖRVÉNYE ÉS A MOST ZAJLÓ TECHNOLÓGIAI FORRADALOM

23.  FENYEGETNEK-E BENNÜNKET A ROBOTOK?

A MESTERSÉGES INTELLIGENCIA ÉS AZ ÉLET ÚJ FORMÁJA

24.  HOGYAN TANULNAK A GÉPEK?

AZ OKOS ALGORITMUSOK, AZ AGY UTÁNZÁSA ÉS ENNEK BUKTATÓI

25.  HOGYAN MÉRHETŐ A VILÁG?

BIG DATA, BIG BROTHER ÉS A NAGY PROFIT

26.  HOGYAN TARTSUK BIZTONSÁGBAN AZ ADATAINKAT?

SÁTÍSOKTIT, HÍRSZERZÉS ÉS KIBERBIZTONSÁG

SZÁMOK ÉS FORMÁK

Sajnálom, tényleg nincs más lehetőség. A matematikát sem hagyhattam ki, ugyanis ez a világ megértésének alapvető eszköze. Csodálatos nyelv, amelyen keresztül az univerzum beszél hozzánk. De ne aggódjanak, elsősorban érdekes példákon keresztül mutatom be önöknek az összefüggéseket. Mit tekinthetünk csodának? Honnan származnak a számok? Miért van többféle végtelen? Hogyan lehetséges, hogy nem tudjuk megmérni egy partvonal hosszát? Mennyire kapcsolódott össze az emberiség? Adjanak még egy esélyt, és meglátják, hogy a matematika nem csak arról szól, hogy megtaláljuk-e a titokzatos ismeretlen x-et.

27.  MI A NORMÁLIS ÉS MI NEM AZ?

VÉLETLENEK, FEKETE HATTYÚK ÉS CSODÁK

28.  MIT MOND NEKÜNK A „LEGSZEBB” EGYENLET?

A MATEMATIKAI VILÁG HÍRESSÉGEI ÉS AZOK KAPCSOLATAI

29.  MI VAN A VÉGTELENEN TÚL?

A FEKVŐ NYOLCASSAL KAPCSOLATOS ZŰRZAVAR

30.  HOGYAN LÁSSUNK A KÜLÖNFÉLE DIMENZIÓK KÖZÖTT?

FRAKTÁLOK, A DISZKONTINUITÁS ÉS A TÖREDEZETTSÉG VILÁGA

31.  MI A KOMPLEXITÁS?

AZ EGÉSZ NÉHA TÖBB, MINT A RÉSZEK ÖSSZESSÉGE

32.  HÁNY BARÁTOD VAN?

A HÁLÓZATOK JELLEMZŐI, ÉS HÁROM LÉPÉS A KIRÁLYNŐIG

A TUDATOS ÁLLAMPOLGÁR

Kinyitnak egy újságot, vagy inkább rákattintanak a hírekre, és a GDP-ről, az inflációról vagy a költségvetési hiányról olvasnak. A könyv ezen részének két célja van: gyors áttekintést ad a gazdaság működéséről, és átnyújt egy svájci bicskát, amely az élet számos helyzetében rendkívül hasznosnak bizonyulhat. Ha meg akarják fejteni, mi történik a társadalomban, nem nélkülözhetik a stratégiai és a kritikai gondolkodást. Ezek olyan módszerek, amelyek gyakran segíthetnek abban, hogy ne dőljünk be az álhíreknek és összeesküvés-elméleteknek, vagy, mondjuk, a választások előtti kampányígéreteknek.

33.  HOGYAN GAZDÁLKODIK AZ ÁLLAM?

A LIBATOLLFOSZTÁSRÓL, AZ ELADÓSODOTT ÉLETRŐL ÉS A HÓVIHARRÓL

34.  HOGYAN MŰKÖDIK A PÉNZ?

NÉHA ROSSZ MILLIOMOSNAK LENNI

35.  MIT JELENT A GAZDASÁGI NÖVEKEDÉS?

SZÚNYOGOK, ÉJSZAKAI FÉNYEK ÉS A SZÖGESDRÓT

36.  KÉPESEK A STRATÉGIAI GONDOLKODÁSRA?

AZ EGÉSZ VILÁG CSAK EGY NAGY JÁTÉK

37.  HOGYAN NE VÁLJUNK BIRKÁVÁ?

KRITIKUS GONDOLKODÁS ÉS A TÉVESZMÉK ELUTASÍTÁSA

ELÉGEDETT ÉLET

Belefáradtam, elegem van! Minden csak egyre rosszabb. Gyakorta kerülhetünk ilyen hangulatba, amikor az életünket olyan dolgok befolyásolják, amelyekre nincs ráhatásunk (beleértve a globális megatrendeket is). Hogyan lehet elégedett és boldog életet élni ezekben a vészterhes időkben? Nem kínálok csodás megoldásokat vagy három nap alatt a lehetetlen megfejtését, a szándékom inkább az, hogy hasznos és tudományosan megalapozott tanácsokat adjak, amelyeket ha átültetünk a mindennapokba, akkor egy másik, kicsit rózsaszínűbb szemüvegen keresztül láthatjuk az életet. És elhihetik, mindannyiunknak szüksége van erre.

38.  MIÉRT JOBBAK AZ ÉLMÉNYEK A TÁRGYAKNÁL?

A BOLDOG ÉS TELJES ÉLET KULCSA

39.  HOGYAN MARADJUNK TOVÁBB FITTEK?

TÍZ AJÁNLÁS PLUSZ TÍV ÉVÉRT

40.  ELÉG KÉPZETTEK PÉNZÜGYILEG?

TANÁCSOK ARRA, HOGYAN LEHETNEK JÓ ÉS TUDATOS PÉNZÜGYI SZAKEMBEREK A HÉTKÖZNAPOKBAN

41.  TÉVEDNI TÉNYLEG EMBERI DOLOG?

A RENDSZERES HIBÁKRÓL ÉS AZ EMBERI LUSTASÁGRÓL

42.  MENNYI AZ ESÉLYE A SIKERNEK?

A VALÓSZÍNŰSÉG ÉS NÉGY, HÍRES TALÁLÓS KÉRDÉS

INSPIRÁCIÓS FORRÁSOK

A SZERZŐRŐL

BEVEZETŐ

„A 42-es egy szép szám, amit hazavihetsz és bemutathatsz a családodnak.”

Douglas Adams

Az elkövetkező technológiai forradalom küszöbén, az éghajlatváltozás súlyos következményei és más globális megatrendek, például a népesség elöregedésének és a deglobalizációnak az árnyékában nem fontos, hogy képes-e bárki felsorolni Honduras összes fontos iparágát. Az sem lényeges, hogy egy tollbamondásban a megfelelő helyre rakja-e ki a pontot vagy a vesszőt. Ne akarjunk versenyezni a Google keresőmotorjával vagy a szalaggyártás robotjaival. Koncentráljunk inkább azokra a dolgokra, amelyekben ma a leghasznosabbak lehetünk. Az emberiséget évszázadok óta a kíváncsiság és az új ötletek lendítik előre.

A könyv célja, hogy inspirálja a nyitott gondolkodású embereket. Hogy képesek legyenek kritikusan gondolkodni, hogy a dolgokat összefüggésekbe helyezzék. A körülöttünk lévő világ jobb megértése érdekében, és hogy megfontolt, tudatos polgárok legyünk, akik kevésbé fogékonyak a manipulációra, a téveszmékre, az álhírekre vagy a hoaxokra.

Hogyan született meg a könyv?

A könyv fő producere a koronavírus volt. Az egyébként békés közgazdász a szomszéd szobából elképedve hallgatta, hogyan is működik a közoktatás Közép-Európában. Megtapsoltam volna, ha éppenséggel a múlt században élnénk. De az idők nagyon megváltoztak. Természetesen nem azt állítom, hogy minden rosszul működik az iskolákban. Távolról sem. A tanárok többnyire megtesznek minden tőlük telhetőt. Az én ízlésem szerint azonban sok fontos téma hiányzik az oktatási folyamatból, és még mindig a magolásé a főszerep. Így lettem frusztrált apuka, akinek valahogy le kellett vezetnie a feszültségét. Ahelyett, hogy káromkodtam és tányérokat törtem volna össze, megírtam ezt a könyvet. Először csak néhány feljegyzést szerettem volna papírra vetni a lányomnak, aki 2023-ban érettségizett. Különleges ajándékként apától, egy olyan ajánlás kíséretében, hogy „Jó szórakozást! Íme, néhány gondolat, amit apa fontosnak tart az életben, ebben a században”. Később a barátaim meggyőztek arról, hogy egy ilyen könyv hasznos lehet az olvasók szélesebb köre számára is.

Kinek szól?

Mindenkinek, aki tudni szeretné a választ az olyan jellegű kérdésekre, mint a miért? és a hogyan?, és aki tudja, hogy az olyan kérdésekre, mint a ki?, mi? és hol?, itt a Google. Mindenkinek, aki jobban meg akarja érteni a 21. századi életet. Azoknak, akik azt szeretnék, hogy legalább halvány fogalmuk legyen a jelenlegi kor fontos témáiról. Ezért választottam olyan nyelvezetet és formátumot, amely a középiskolai végzettségűek és a korábban születettek számára egyaránt elérhető. Az olvasáshoz mindössze nyitott elmére van szükség, semmi többre. Természetesen egyes témák nehezebbek, mint mások, ezért a nehézségi fok alapján csillagokat rendeltem a fejezetekhez. De még a háromcsillagosnál sem kell pánikba esni. A támpontokat adó gondolatok ezekben a fejezetekben is egyértelműek.

Nem túl nagyravágyó vállalkozás?

Talán az. Ezért szükséges már az elején leszögeznem, hogy ez nem tankönyv. Messze nem vagyok minden téma szakértője. A könyv címe ezért bizonyos távolságtartással kezelendő. Én csupán idegenvezető vagyok, aki megmutatja a látnivalókat. Vagy utazásszervező, aki az olvasó kezébe nyom egy katalógust a kirándulási célpontokkal. Érthető, hogy a legfontosabb megállapításokat nem lehet néhány oldalban részletesen ismertetni. Nem is ez a célom. Másrészt azonban szeretném meggyőzni önöket arról, hogy az életet tudományos szemmel is szemlélhetjük. Valójában egy tudományos gondolkodásmódot és világnézetet marketingelek. Az utóbbi időben ugyanis az alternatív tények és a hoaxok túl nagy médianyilvánosságot kaptak. Ha bármelyik téma elnyeri a tetszésüket, a könyv végén megtudhatják, hol mélyedhetnek bele a probléma részletesebb tanulmányozásába, hogy jobban megértsék az összefüggéseket. Ha már akár egyetlen plusz tudomány-népszerűsítő mű elolvasására rábeszéltem önöket, az igyekezetem nem volt hiábavaló. Szóval jól jegyezzék meg: a könyv olvasása közben űrhajósok leszünk, akik madártávlatból tekintünk az egyes témákra, nem pedig búvárok, akik mélyen érintik a felvetett problémaköröket.

Miért éppen 42 téma?

Az én generációm pontosan tudja, hogy a 42-es szám a válasz az élet, a világmindenség meg minden kérdésére. Legalábbis ezt állítja Douglas Adams a Galaxis útikalauz stopposoknak című könyvében. És miért van ez így? A magyarázatot maga a szerző adja meg abban az idézetben, amellyel a Bevezető kezdődik. A kevésbé sci-fi ihlette válasz a következő. Amikor elgondolkodtam azon, hogy mely témákat tartom lényegesnek, arra jutottam, hogy a húsz siralmasan kevés, a száz viszont borzasztóan sok. A listámon körülbelül negyven téma szerepelt. Aztán eszembe jutott Adams, és úgy döntöttem, átveszem tőle ezt a negyvenkettőt, és ennyi témát mutatok be az olvasóimnak.

Miért épp ez a 42 téma?

Kezdettől fogva azt akartam, hogy a lista olyan témákat tartalmazzon, amelyek az „így működik a világ, ezt egyszerűen ismerni kell” kategóriába tartoznak. Más szóval, ezek az alapvető ismeretek. Aztán hozzáadtam a „médiában ebben a században gyakran hallani fogsz ezekről az aktuális nagy kérdésekről” kategóriát. Ez a mai világ egyfajta mozgatórugója. Végül nem akartam kihagyni, hogy „hogyan váljunk jobb állampolgárrá, hogyan éljünk boldog és teljes életet, és hogyan legyünk a társadalom értékes tagjai”. Természetesen a fejezetek szigorúan ebbe a három fiókba való beskatulyázása nem lehetséges, de ez irányadó volt számomra a gondolkodás során.

Tisztázzuk már a legelején, nem állítom, hogy ez a lista az egyetlen és helyes. Nincs nálam a bölcsek köve. Bár több szakértővel konzultáltam a kiválasztás során, a végső lista az én szubjektív világomat tükrözi, annak minden pozitív és negatív aspektusával együtt. Másrészt biztos vagyok benne, hogy más szerzők sem teljesen eltérő listákkal állnának elő. Konzultációim ellenére azt hiszem, a valódi tudósok megbocsátják nekem, ha a könyvben néhol túlságosan leegyszerűsítő metaforák szerepelnek vagy kimaradtak fontos fogalmak. A korlátozott terjedelem elkerülhetetlenül azzal jár, hogy kompromisszumokat kell kötni az ötletek mélységére és terjedelmére vonatkozóan egyaránt.

Hasznos tanácsok

Ez a könyv nem olyan, mint egy krimi, nem kell feltétlenül egymás után olvasni az egyes fejezeteket. Nem a végén derül ki, ki a gyilkos. Minden egyes fejezet önmagában is megállja a helyét és érthető. Persze több összefügg, és ilyenkor kereszthivatkozásokat is alkalmaztam a szövegben. Ne essünk pánikba (Don’t panic! A Galaxis útikalauz stopposoknak felirata), ha valami első pillantásra nem nyilvánvaló. Lehetetlen néhány oldal elolvasása után a téma szakértőjévé válni. Gondoljanak rá úgy, mint egy jutalomra, egy finom bonbonra. Egyik nap választ egy csokist, másnap marcipánost vagy sóskaramellást. Mindenkinek más ízlik. Ezek csak kóstolók. Ha tetszett a fejezet, a könyv végén talál egy listát a népszerű szakkönyvekről, illetve további hivatkozásokat arról, hol nézzen utána és honnan merítettem ihletet. Nem akartam a főszöveget tudományos vagy népszerű irodalomra való hivatkozásokkal teletűzdelni. Ha nem tetszik az első falat, nyugodtan ugorjanak át egy másik fejezetre. Minden fejezet elején található két idézet. Az első elgondolkodtató, a második pedig inkább szórakoztató.

Mi köti össze a fejezeteket?

Három dolog. Először is, az a meggyőződés, hogy a tisztességes tudományos megközelítés még mindig a legjobb módja annak, hogy megértsük a körülöttünk lévő világot. Másodszor, hogy kíváncsinak kell maradnunk, ha előre akarunk lépni. Maradjunk nyitottak, különben megrekedünk a múltban. Harmadszor, hogy nem kell bemagolnunk a telefonkönyveket, inkább ismernünk kell néhány kulcsfontosságú fogalmat, és tanuljunk meg kritikusan gondolkodni.

Azoknak, akiket ez az érvelés nem győzött meg, és inkább ragaszkodnak az összeesküvés-elméletekhez, valamint a hoaxokhoz: 42 a könyv fejezeteinek a száma, 7 a világ csodáinak száma. Ez összesen 49. A 49-es szám = 8 + 12 + 9 + 12 + 8. Ha visszafelé vesszük az angol ábécét, a 8. betű az S, a 9. az R lenne, a 12. pedig az O. Akkor 8 + 12 + 9 + 12 + 8 = SOROS.

Önök szerint ez véletlen egybeesés?

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Amikor elkezdtem írni a lányomnak ezt a könyvet, fogalmam sem volt róla, hogy jómagam is mennyit profitálhatok belőle. Számomra messze a legnagyobb hozzáadott értéket az jelentette, hogy számos valódi szakértővel ismerkedtem meg olyan területekről, amelyekben nem vagyok annyira jártas. Rendkívül hálás vagyok nekik, amiért időt és energiát szántak rá, hogy rámutassanak a jegyzeteimben lévő hibákra, vagy tanácsot adjanak, mit hagyjak el vagy mit egészítsek ki. Természetesen a szövegben fennmaradó hibák az én hibáim. Egyébként, ha hibát talál, nyugodtan írjon nekem a lajos@odor.sk e-mail-címre.

Köszönetet szeretnék mondani a következő szakértőknek (ábécésorrendben) és barátoknak: Miroslav Beblavý, Fedor Blaščák, Katka Boďová, Igor Farkaš, Martin Haluš, Samo Horváth, Rišo Kollár, Martin Mojžiš, Luboš Pástor, Juraj Porubský, Paľo Povala, Samuel Rosa, Lívia Rosová, Ivan Sekaj, Martin Šuster, Martin Takáč, Michal Teplan, Ľubomír Tomaška, Roman Vasiľ, Pavol Zlatoš és Jano Žabka.

Rado Bat’o, Tino Čikovský, Lukáš Fila, Jana Kováčová, Robert Mistrík és Fero Múčka tanácsokkal látott el, amikor eldöntöttem, hogy egyáltalán megírom ezt a könyvet. Szeretnék köszönetet mondani a Denník N Kiadójának, különösen Monika Kompaníková szerkesztőnek, akinek az értelmezés egyértelműsége és a szöveg olvashatósága köszönhető. Az ő segítsége nélkül sokkal kevésbé lett volna emészthető ez a könyv.

Szeretném még megemlíteni Soňát, a grafikust és Vályi Horváth Erikát, aki magyarra fordította a könyvet, valamint Szabó Zsuzsát, aki nyelvi szerkesztője volt a kiadványnak. Köszönettel tartozom még Jolsvai Júliának, Dávid Eszternek és Halmos Ádámnak, hogy a magyar kiadás megszületett. A karikaturista Shooty ismét bebizonyította, hogy Szlovákiában jelenségnek számít. Újabb karikatúrákat rajzolt a könyvbe (a többi a Z nadhľadu [Felülnézetből] címet viselő trilógiából származik).

Nagy köszönet illeti a családomat is, akik több éven át elviselték, hogy apa esténként, még a nyaraláson vagy karácsonykor is, olvasott vagy a számítógépbe pötyögött valamit.

1.
HOGYAN OSZLIK EL A PÉNZ A VILÁGBAN?

A NEMZETEK GAZDAGSÁGA, AZ IPARI FORRADALOM ÉS AZ ESZMÉK HATALMA

„Az ember egyszer elkezd gondolkodni ezeknek a kérdéseknek az emberi jólétre vonatkozó következményein, akkor utána már nehéz bármi másra gondolni…”

Robert E. Lucas

„Nem számít, szegény vagy-e, vagy gazdag, amíg van pénzed.”

Joe E. Lewis

Miért gazdagok egyes országok, és miért szegények mások? Ahogy a közgazdász és Nobel-díjas Lucas idézetéből kiderül, ha egyszer elkezdünk ezen gondolkodni, nehéz abbahagyni. Hogyan lehetséges, hogy Luxemburgban a minimálbér több mint 2000 euró, míg sok afrikai országban az emberek egész évben keresnek ennyit (ha egyáltalán keresnek)? Ebben a fejezetben bemutatom a világ országai közötti gazdasági fejlettségbeli különbségeket, elmagyarázom, mikor keletkeztek ezek a hatalmas egyenlőtlenségek és hogyan néz ki a gazdagság eloszlása országokon belül. Ezután a gazdasági növekedésről és a globalizációról szóló fejezetekben részletesebben szó lesz róla, miért ilyen változatos a világ jövedelmi térképe, a boldogságról szóló fejezetben pedig feltárom, mennyi pénz kell a boldog élethez. Kezdetnek rendhagyó túrára invitálom önöket.

Óriások és törpék

Hogy jobban érzékeltessük a hatalmas jövedelmi különbségeket, képzeletbeli körutat szervezünk a világ összes országába. Építünk egy lelátót, és a földkerekség lakói felvonulnak előtte. Hatvan perc alatt a bolygó közel 8 milliárd lakosát kellene megnéznünk. De ez nem egy közönséges felvonulás, az emberek testmagassága attól függ, mennyire gazdag az országuk. A számok egyszerűsítése érdekében tegyük fel, hogy az átlagos testmagasság 180 centiméter, tehát ha egy ország a világ többi részéhez képest átlagos jövedelemmel rendelkezik, akkor lakói pontosan ilyen magasak lesznek. Ez azt jelenti, hogy egy szegényebb országban, ahol a jövedelem csak fele az átlagnak, a lakosság 90 centiméteres. Az átlagnál kétszer gazdagabb országoknak pedig 3,6 méter magas polgárai lesznek. A bemutató a legszegényebb országokkal kezdődik, és fokozatosan halad a gazdagabb nemzetek felé. Természetesen minél népesebb egy ország, annál hosszabb ideig tart majd, amíg mindenki elvonul előttünk. Csak emlékeztetőül: az egész esemény egy teljes óráig tart.

Az első öt percben főleg afrikai országokból származó embereket látunk, körülbelül 7 és 35 centiméter közötti magassággal. Tíz perc után az indiaiak következnek, akik 65 centiméteresek, és összesen 11 percig haladnak el előttünk – rengetegen vannak. Fél óra múlva jönnek a kínaiak, akik még mindig az átlag alatti, 156 centiméteres magassággal rendelkeznek. A kínaiaknak 13 percbe telik, amíg mindannyian ellépkednek előttünk. Az Egyesült Államok az utolsó három percben érkezik a 6,5 méteres óriásaival, és az utolsó pillanatban néhány katari is befut, akik 18 méteresek.

1.1. ÁBRA. JÖVEDELEMKÜLÖNBSÉGEK

És hol van Magyarország? Magyarország az 50. perc után 360 centiméteres magassággal lép pályára. Ez azt jelenti, hogy a világ leggazdagabb 20%-ához tartozik, és nagyjából kétszer akkora jövedelemmel rendelkezik, mint az átlag. Nyilvánvalóan sokkal rosszabbra számítottak. Láthatjuk tehát, hogy hatalmas különbségek vannak az egyes országok között, és a jövedelmek alapján felosztott világ az óriások és törpék birodalma, akárcsak a Gulliver utazásai című műben.

Mikor keletkeztek ezek a hatalmas különbségek?

Egyértelmű, hogy amikor még ősemberként kunyhókban és barlangokban éltünk, nem voltak ilyen anyagi különbségek az emberek között. A gazdagabbaknak lehetett a lándzsájuk mellett furkósbotjuk is. Életmódjukat tekintve valószínűleg az Amazonas esőerdeiben élő yanomami törzs áll a legközelebb az ősi időkhöz. A yanomami nép Brazília és Venezuela határának közelében él, és manapság is vadászok és gyűjtögetők közössége. Ha ellátogatunk a falvaikba, könnyen megszámolhatjuk, mi mindennel rendelkeznek. Körülbelül 300 darab edény, ruhadarab vagy nyílvessző jön össze, ami valamivel kevesebb, mint az a 10 milliárd különböző termék, amely a fejlett világ emberei számára az interneten keresztül elérhető.

Még ha a fáraók, császárok vagy királyok hatalmas gazdagságára gondolunk, akkor is csupán szerencsés egyénekről beszélhetünk. Az alattvalók mindenütt nagyjából ugyanolyan szegények voltak: egyik napról a másikra tengődtek. Tehát még a nagy birodalmak kialakulása sem magyarázza az országok közötti jövedelmi különbségek eredetét.

Érdekes módon ez a jelenség nem valamiféle fokozatos fejlődésnek és az olló kinyílásának, hanem egy nagy forradalomnak, méghozzá az ipari forradalomnak köszönhető.

Az 1.2. ábra bal oldala nagyjából azt szemlélteti, hogyan alakult az életszínvonal az emberiség történelme során. Láthatjuk, hogy évezredeken keresztül semmit sem látunk, tehát nincs kézzelfogható fejlődés. Vannak ingadozások, néha kedvezőbben, néha rosszabbul mentek a dolgok, de nincs egyértelműen emelkedő tendencia a növekedő magasság irányába. Aztán hirtelen jön a nagy bumm. Az ipari forradalom a 18. században felpörgette a világgazdaságot, amelynek szemléltetésére lassan a grafikonon lévő lépték már nem volt elegendő. A kép jobb oldalán jól látható, hogy azok az országok, amelyek sikeresen felugrottak az ipari forradalom űrhajójára, sokszorosára tudták növelni polgáraik jólétét, mások viszont lemaradtak, és ekkor alakult ki a hatalmas szakadék.

Ez tényleg brutális változás! Mi okozta ezt? Mindjárt ki is térünk rá, de előtte nézzünk meg egy hasonlóan érdekes kérdést: miért élt az emberiség évszázadokon keresztül egyfajta csapdában, amelyből nem volt menekvés – az anyagi jólét szempontjából? Itt az ideje, hogy beszéljünk a rókáról és a nyúlról.

1.2. ÁBRA. AZ ÉLETSZÍNVONAL TÖRTÉNELMI FEJLŐDÉSE

Milyen az életszínvonala a rókáknak?

Miféle hülye kérdés ez? Csak költői kérdés, rögtön válaszolok is rá: a létminimumtól sosincs nagyon messze. Se puccos lakás, se banki megtakarítás. Ha van elég nyúl, akkor a rókák boldogulnak. Csakhogy az elegendő élelem miatt a rókák túlszaporodhatnak, és hirtelen kevesebb nyúl jut egy ravaszdi vörös bundásra, és nehezebb idők köszöntenek be. Aztán a túlszaporodott rókák közül néhányan elpusztulnak, az utódok száma csökken, és fokozatosan visszatérünk a történet elejére. Más szóval, a természetben az állatok sosem járnak nagyon messze a szegénységi határtól.

Érdekes módon az angol közgazdász, Thomas Malthus tiszteletes a 18. század végén hasonló gondolatok alapján kellőképp hasonló – nagyon sötét – jövőt festett az emberiség számára. Paradox módon éppen az ipari forradalom küszöbén fogalmazta meg apokaliptikus vízióját, amely sokak számára – a korábbi jövedelmekhez képest – hihetetlen gazdagságot hozott. Ezt nem azért mondom, hogy gúnyt űzzek Malthusból, hanem azért, hogy jobban megértsük azt a transzformatív, átfogó változást, amelyet az ipari forradalom idézett elő.

Malthus jóslata három, igen egyszerű gondolaton alapult. Először is, ha az emberek jobban élnek, akkor több gyermeket{1} vállalnak. Másodszor, a magasabb életszínvonal csökkenti a halálozási arányt. Harmadszor, a jóllét csökken, ha az össznépesség nő. Malthus tézisét kissé egyszerűbben úgy fogalmazhatjuk meg, hogy minél nagyobb a népességnövekedés, annál több ember fog megművelni egy azonos méretű földet és osztozni a termésen. Az élelmiszer-termelés nem fog lépést tartani a népességnövekedéssel, és ezért, mint a rókák, örökké a létminimum közelében leszünk. Több éhes száj jut ugyanannyi élelemre.

Bár Malthus elmélete a történelem egyik legpontatlanabb előrejelzése, mégis elég jól leírja a múltat. Az ősemberek végül is nem sokban különböztek az állatoktól az élelmezésbiztonság és a szaporodás tekintetében. Hasonlóképpen, az ókori Görögországban vagy a sötét középkorban az emberek túlnyomó többsége a legminimálisabb javakkal gazdálkodott. Az uralkodók éppen csak annyit hagytak az alattvalók zsebében, amennyi elegendő volt a túléléshez. Ha jött a pestis vagy valamilyen más járványos betegség, sokan meghaltak, és a túlélők ellentmondásos módon utána egy ideig könnyebben éltek. Kevesebb éhes száj jutott ugyanis ugyanannyi élelemre.

Régen az idősebb generációnak kellemetlen dilemmákkal kellett szembesülnie. Ismerünk olyan kultúrákat,{2} ahol az idős kort megélt öregek önként elvonultak a hegyekbe – vagy a rokonok vitték el őket –, hogy ne terheljék a családi költségvetést. Nehéz idők voltak ezek. A 18. században azonban olyan fordulópont következett be, amely fokozatosan kiemelte a világ nagy részét a teljes szegénységből.

A varázsszó: termelékenység

Amikor Malthus megírta sötét jóslatait, körülbelül háromnegyed milliárd ember élt a Földön. Most már közelítünk a 8 milliárdhoz. Mégis, mint az 1.2. ábra is mutatja, sokszorosan gazdagabbak vagyunk, mint 1800-ban voltunk. Milyen erő volt képes legyőzni egy ilyen népességrobbanást és biztosítani, hogy a többség ne éljen szegénységben? A válasz egy varázsszó: termelékenység.

Képzelje el, hogy zoknikötésre adja a fejét. Naponta tíz zoknit készít. Aztán hirtelen adnak önnek egy hatalmas kötőgépet, és a termelés napi 3000 zoknira növekszik. A termelékenység arról szól, hogy adott idő alatt (egy óra, egy nap vagy egy hónap) mennyi terméket tudunk előállítani. Kezdi már sejteni, hogy mi történt az ipari forradalom során? A sok gőz- és egyéb gép lehetővé tette, hogy egy nap alatt sokkal több mindent lehessen előállítani, így egyre több ember számára tudtak jobb jövedelmet biztosítani.

Ez a mezőgazdaságot is érintette. Gondoljunk csak arra, hogy egy olyan egyszerű tevékenységnek, mint a szántás, mennyire megnőtt a hatékonysága (1.3. ábra). Az ipari forradalom – az új ötletekkel és innovációval – úgy működött, akár egy varázspálca, melynek suhintására az emberek egyszerre felszabadultak a mezőgazdaságtól való függés alól.

1.3. ÁBRA. A TERMELÉKENYSÉG UGRÁSSZERŰ NÖVEKEDÉSE

Kétszeres miért

Ez így rendben, de miért a 18. században, és miért épp Nagy-Britanniában történt mindez? A két kérdés természetesen összefügg, és több elmélet is létezik. Valószínűleg a leginkább elfogadott az, hogy Nagy-Britanniában a modernebb demokrácia felé való elmozdulás teremtette meg a megfelelő környezetet az innováció virágzásához, az ipari forradalomhoz. A szabadalmi rendszer például megvédi az egyént attól, hogy valaki egyszerűen lemásolja a fejlesztését, és meggazdagodjon rajta. A vállalkozást elősegítő intézményi környezet a növekvő életszínvonal alfája és ómegája. Minek fáradnia valakinek, ha úgyis más fogja learatni az erőfeszítései gyümölcsét?

De vannak más elméletek is, melyek közül itt most négyet említek meg. Számos tudós azt állítja, hogy az úgynevezett protestáns munkaetika, vagyis a protestánsok munkához való pozitív hozzáállása és javuló munkamorálja fontos szerepet játszott az ipari forradalomban. A második közismert tézis szerint semmi különös nem történt, csupán az emberiség különböző találmányok révén új egyensúlyba került. Az innovációk hirtelen lehetővé tették, hogy gyorsabban fejlődjünk. A harmadik elmélet szerint az emberiségnek kezdetben elegendő tudást kellett felhalmoznia ahhoz, hogy tömegesen növelje a termelékenységet. Ez pedig évszázadokba telt. Az utolsó hipotézis is érdekes, mely szerint Nagy-Britanniában már nem volt elég nemesi cím az arisztokrácia összes sarja számára, ezért közülük sokan továbbtanultak, és kiváló mérnökökké váltak.

A teve és a dromedár

Az ipari forradalom során a sikeresebb országok már a startvonalnál lehagyták a gyengébbeket. De miért nem érnek még most sem a közelükbe? Vagy fokozatosan behozzák az életszínvonalbeli lemaradás egy részét?

Sokak számára meglepő lehet, de az igazság az, hogy az elmúlt öt-hat évtizedben emberek milliárdjait sikerült kiemelni a teljes szegénységből azáltal, hogy bevonták őket az áruk és szolgáltatások globális körforgásába. Erről bővebben a globalizációról szóló 4. fejezetben lesz szó, de most menjünk vissza az időben egészen az 1960-as évekig. Akkoriban a világ népességének nagyjából a fele abszolút szegénységben élt. Ma ez az arány csupán 10%, tehát már csak minden tizedik embernek van napi két dollárnál kevesebb jövedelme.

Amint azt az 1.4. ábra is mutatja, a világ jövedelemeloszlása még az 1990-es években is kétpúpú volt. A függőleges vonal azt az értéket (körülbelül napi két dollár) mutatja, amellyel a nemzetközi intézmények az abszolút szegénységet mérik. Minél nagyobb a görbe ettől a vonaltól balra eső része (1. szint), annál több ember él abszolút szegénységben. A bal oldali első púp azért nagy, mert oda tartoznak a világ legnépesebb országai: Kína és India. Aztán volt egy kisebb közép, és a jobb oldali púpban a fejlett nyugati országok voltak. Közben két dolog történt. Először is, a görbének már nem két púpja van, hanem csak egy (kétpúpú teve helyett dromedár), mert Kínának és Indiának sikerült jelentősen felzárkóznia a Nyugathoz. Másodszor, az 1. szinten sokkal kevesebb ember él abszolút szegénységben.

1.4. ÁBRA. A VILÁG JÖVEDELEMELOSZLÁSA

Jobs kontra Madoff

Talán most teljesen összezavarodtak – elvégre azt mondják, hogy a gazdagok gazdagabbak, a szegények pedig szegényebbek lesznek. De ezek a grafikonok azt mutatják, hogy sokkal kisebbek a jövedelmi különbségek a világban, mint fél évszázaddal ezelőtt. Mi tehát az igazság?

Az mindenképpen nagyon pozitív változás, hogy a világ a jövedelmek tekintetében most sokkal igazságosabb hely, mint évtizedekkel ezelőtt. Vagyis tagadhatatlan tény, hogy az országok közötti vagyoni különbségek jelentősen csökkentek. Másrészt azonban az is igaz, hogy egyes országokon belüli jövedelmi különbségek viszont emelkedtek. Lehet, hogy Kína felzárkózik, de Jeff Bezos{3} jövedelme fényévekre van az átlagos amerikaiakétól. Az embereket persze leginkább az érdekli, hogy mennyije van a szomszédjuknak, nem pedig az, hogyan boldogulnak az indiai gyerekek.

Az 1.5. ábra a két tény közötti eltérő fejlődést mutatja. Láthatjuk, hogy az ipari forradalom óta először csökken az általános jövedelmi egyenlőtlenség, de a szegények és a gazdagok közötti szakadék egy országon belül növekszik. Szlovákia viszonylag egyenlőségelvű ország, az EU-ban a legkisebb jövedelmi különbségekkel rendelkező országok közé tartozik. Maga Európa pedig sokkal inkább egyenlőségelvű, mint például Amerika.

Az is érdekes, hogy a legtöbb társadalom bizonyos mértékig tolerálja az egyenlőtlen jövedelemelosztást. Ez azonban nagyban függ attól, hogy mi a jövedelem forrása. Az emberek sokkal könnyebben elfogadják mások jövedelmét és vagyonát, ha hihetetlen tehetség vagy kemény munka áll mögötte. Bizonyára sokan irigyelték például Steve Jobsot, az Apple látnoki képességű alapítóját, vagy a zseniális focistákat, Messit és Ronaldót, vagy akár a híres magyar sakknagymestert, Polgár Juditot a bankszámlájukon lévő hatalmas összegekért, de ebbe szinte mindenki gond nélkül belenyugszik. Viszont ha kétes eszközökkel vagy pozícióval való visszaéléssel szerzett vagyonokról van szó, sokan felháborodnak, legyen szó „Bernie” Madoffról, aki milliárdokat lopott el a befektetőktől egy piramisjáték révén, vagy a mindent magánosítókról, akik nagy állami vagyonokat kaparintottak meg fillérekért. A két véglet (tehetség és lator) között vannak aztán például a hatalmas vagyonok örökösei. Vagy az aranyásók, akik szintén nem túl népszerűek. A pénzt ki kell érdemelni, nem hullhat csak úgy az ölünkbe.

1.5. ÁBRA. A VILÁG JÖVEDELEMELOSZLÁSÁNAK ALAKULÁSA

Mennyi a sok?

Mielőtt befejezném ezt a gondolatmenetet, megemelem kicsit a vérnyomásukat. Megemlítek néhány számadatot, amelyek azt mutatják, hogyan néznek ki a jövedelmi egyenlőtlenségek nem az országok között, hanem az országokon belül. Az Egyesült Államokban például a háztartások 1%-a az összes jövedelem 20%-át kaparintja meg. Ehhez képest a jövedelemeloszlás alján lévő háztartások egynegyede (25%) az összes jövedelem kevesebb mint 4%-át gyűjti össze. A Gini-együttható az Egyesült Államokban tehát 0,4 körül van. Mint már említettem, Európában kisebb szélsőségeket találunk. A németországi együttható 0,29, a magyar pedig még ennél is kevesebb.

Jelenleg heves vita folyik arról, hogy mennyi a túl sok. Más szóval, hogy az országokon belüli különbségek (különösen az USA-ban) túl messzire mentek-e. Számos közgazdász szerint igen, utalva az oktatási rendszer lemaradására a technológiai fejlődéshez képest (aminek különösen a szegényebb rétegek fizetik meg az árát), a nagyvállalatok adóinak különböző nemzetközi adórendszerek révén történő csökkentésére, a piac túlzott védelmére a meglévő döntő fölényben lévők javára vagy a nagyhatalmú cégek jelentős politikai befolyására.

_____________________ Széljegyzet _____________________

Hogyan mérik a jövedelemkülönbséget? A nagy nyilvánosság számára valószínűleg a legérthetőbb módon a leggazdagabbak vagyonának vagy jövedelmének arányát fejezik ki. Egyszerűen fogalmazva, az összes jövedelem hány százalékát teszi zsebre a TOP 10%, a TOP 1% vagy a TOP 0,1%. Ezenkívül még mindig használnak egy olyan mutatót, amely arányosítja a jövedelmi piramis csúcsán és alján lévő jövedelmeket. Például: hányszor többet keres a leggazdagabb 20% a legszegényebb 20%-hoz képest.

Egy másik, kissé tudományosabb módszer az úgynevezett Gini-együttható. Először is el kell készítenünk egy grafikont, amelynek x tengelyén a háztartások aránya, y tengelyén pedig a háztartások jövedelmének aránya látható. Mindkét tengelyen van egy 0%-tól 100%-ig terjedő skála. Ha minden háztartás pontosan ugyanannyi jövedelemmel rendelkezne, akkor a háztartások feléé lenne a jövedelem fele, az egy harmadáé egy harmada, és így tovább. Ezért a felső ábrán látható egyenes egy tökéletesen egyenlőségi jövedelemeloszlást mutat. Kész kommunista eszménykép. Éppen ellenkezőleg, a harmadik ábrán teljes egyenlőtlenséget látunk, ahol senki nem birtokol semmit, a fehér vonal lefelé csúszik a nullához, amíg el nem jutunk valahol ahhoz, aki 100%-ban birtokol minden tulajdont. Mint a fáraó az ókorban. Természetesen a legtöbb esetben valahol e két véglet között helyezkedünk el (középső grafikon). Ekkor a vagyoneloszlás egy lekerekített görbére hasonlít, ahol a háztartások fele rendelkezik az összes jövedelem kevesebb mint felével. A Gini-együttható tehát azt méri, hogy a görbe vonal mennyire van távol az egyenlőségi eloszlástól (A rész/A+B rész). Minél közelebb van a Gini-érték az 1-hez, annál kevésbé egyenlőségelvű a társadalom.

1.6. ÁBRA. A GINI-EGYÜTTHATÓ

Mit tanultunk?

Az ipari forradalom által megerősített eszmék, az innováció és a társadalom átszervezése révén az emberiség kiszabadult a megélhetés csapdájából. A nagyobb munkatermelékenység még az elmúlt két évszázad jelentős népességnövekedését is képes volt felülmúlni, de még mindig vannak olyan országok, amelyek nem tudtak felugrani erre a vonatra.

A jó hír az, hogy a világ ma sokkal jobb hely az életre, mint a 20. század közepén volt. A globális kereskedelem révén emberek milliárdjai kerültek ki a teljes szegénységből. Kína és India felzárkózik Európához és Amerikához, és nagyobb jóllétet biztosít a polgárai számára. Másfelől azonban az országokon belüli jövedelmi különbségek egyre nőnek. Részben jogosan, hiszen a legjobb innovációkat ma már nemcsak a saját környezetükben vagy országukban, hanem a világ minden táján el tudják adni azok, akik kiemelkedő képességekkel rendelkeznek. A növekvő egyenlőtlenségeknek azonban szomorú okai is vannak, nem utolsósorban az, hogy a mai oktatás nincs felkészülve a technológiai fejlődés buktatóira. A 21. században tehát a jövedelmi különbségek nehéz kérdéseivel is meg kell küzdenünk.

Sokan elgondolkodhatnak azon, vajon a gazdasági növekedéssel tönkretesszük-e az éghajlatot, és hogy egyáltalán meddig lehetséges a növekedés. Olvassanak tovább, és megtudhatják.

2.
MIÉRT JELENT PROBLÉMÁT AZ ÉGHAJLATVÁLTOZÁS?

AZ ÖKOLÓGIAI LÁBNYOM ÉS AZ ÉVSZÁZADOS ÁRADÁSOK TÍZÉVENKÉNTI ELŐFORDULÁSÁNAK OKA

„A földet nem őseinktől örököljük, hanem gyermekeinktől kapjuk kölcsön.”

Indián közmondás

„Állítsuk meg a globális felmelegedést. Jég kell a Martinimba.”

Ismeretlen szerző

Rövid összefoglaló: gondban vagyunk, és megoldásokra van szükségünk. Ehhez már tegnap túl késő volt. Tudom, kissé drámai indítás, de mint látni fogják, a 21. században valószínűleg az éghajlatváltozás az emberiség előtt álló legnagyobb kihívás. Sikerült olyan mértékben megzavarnunk a természetes folyamatokat, hogy már nem lehet csak várni, hogy mi fog történni. Ebben a fejezetben azt vizsgáljuk meg, hogy 4 Celsius-fok miért sok, mit kockáztatunk, ha tétlenül nézzük a kialakult helyzetet, és mit tehetünk gyermekeink és unokáink érdekében kormányzati és egyéni szinten. De először is meg kell értenünk, hogy valójában mi forog itt kockán.

A szén körforgása

Már az óvodában tanulunk a víz körforgásáról. A nap elpárologtatja a vizet, felhők képződnek, jön az eső, és a vízcsepp visszakerül a tóba. Hurrá! Most pedig itt az ideje a szénről szóló mesének. Mindenhol ott van körülöttünk: minden élőlényben, az óceánokban, a kőzetekben, a kövületekben, a talajban és a légkörben. De nem mindig szunnyad. Szeret utazni. A fák például szén-dioxidot lélegeznek be, és a számunkra oly fontos oxigént lélegzik ki (fotoszintézis). Az állatoknál és az embereknél ez fordítva működik. A szén-dioxid a talajból is nagy mennyiségben szabadul fel, például a vulkánkitörések során. Ezzel szemben az óceánok nagy mennyiségű szenet képesek megkötni. Így a természetben a kibocsátás és elnyelés között évezredeken keresztül kényes egyensúly alakult ki. A légkör, az óceánok és a természet közötti szénmozgás ciklusa többé-kevésbé kiegyensúlyozottá vált.

2.1. ÁBRA. A SZÉN KÖRFORGÁSA

Szép történet, de mi köze van ennek az éghajlatváltozáshoz? Most pedig keverjünk bele egy kis fizikát is a történetbe. Az élethez szükséges energiát a csillagunkból, a Napból nyerjük. A napsugarak egy része visszaverődik a légkörről, de a többi része eljut hozzánk. A Nap szépen felmelegíti a bolygónkat, de az ezt az energiát fokozatosan visszaadja a világűrbe, hősugárzás formájában. Ha nem így lenne, már mindannyian megfőttünk-megsültünk volna. Nos, itt jön a képbe a légkörben lévő szén-dioxid (valamint más dolgok, mint a vízgőz, a metán, a dinitrogén-oxid és az úgynevezett F-gázok). Valójában „ellophatja” a távozó hő egy részét azáltal, hogy magához köti és elnyeli azt. Egyébként nagyszerű dolog, hiszen e nélkül az üvegházhatás nélkül a Föld felszínének átlaghőmérséklete kb. mínusz 20 Celsius-fok lenne, ami nekünk nem nagyon felelne meg. Tehát igaz, hogy minél több szén van a légkörben, annál melegebb a Föld.

Mennyi a sok?

Érdekes módon a szén koncentrációja a természetben szabályos ciklusokban mozog, és hacsak nem történik egy nagy sokk – például egy aszteroida vagy az emberi tevékenység miatt –, akkor a szintje közel marad az egyensúlyi állapothoz. Különösen három dolog változtatja meg természetes módon a szén-dioxid-koncentrációt: a naptevékenység, a Föld Nap körüli pályájának és dőlésének változása, valamint a vulkáni tevékenység. Ha megnézzük az elmúlt 800 ezer évet, szépen kirajzolódnak ezek az ingadozások. Az ábrán az alacsony értékek alacsonyabb hőmérsékleti értékeknek, azaz jégkorszakoknak felelnek meg. Az elmúlt egymillió évben ez a koncentráció 200 és 250 ppm között volt. Mi az a ppm? Ez a milliomodrészek száma. Más szóval, egymillió levegőmolekula között 200 és 250 közötti szén-dioxid-molekula található. Ezeket a számokat a gleccserek fúrásaiból ismerjük.

2.2. ÁBRA. A SZÉN-DIOXID-KONCENTRÁCIÓ TÖRTÉNELMI ALAKULÁSA

Hoppá, valami történik a táblázat végén! A jelenlegi koncentráció értéke (2020-as mérés) 400 ppm felett van, és emelkedik. És mivel tudjuk, hogy a Föld átlaghőmérséklete összefügg ezzel a számmal, a globális felmelegedés fázisában vagyunk.{4} Mi okozza ezt? Hát a betolakodók.

Homo sapiens, a romboló

A nagy hódító – a homo sapiens – elfoglalta az egész bolygót,{5} és azt csinál vele, amit akar. De ez nem maradt következmények nélkül. Felborítottuk a szénkörforgás kényes természetes egyensúlyát, és csak most kezdjük fokozatosan felismerni, hogy a tűzzel való játék a jövőben nagy kárt okozhat nekünk is. Leginkább az utódainknak. A probléma nagyon egyszerű: minden növénynek, állatnak és embernek energiára van szüksége az élethez. Ha nem eszünk valamit, amiből megkapjuk a szükséges energiát, akkor meghalunk. Ha lusták vagyunk, és nem csinálunk semmit, akkor naponta 120 watt energiára van szükségünk (ami körülbelül két villanykörte mennyiségének felel meg). A vadászok és gyűjtögetők izmai több energiát használtak fel, de még így is beérték 300 wattal. A modern világ ennek a többszörösét veszi igénybe ahhoz, hogy működjön. Végül is az autóknak energiára van szüksége a működéshez, a számítógépeknek és a légkondicionálónak is kell a „Kraft”, és ne feledkezzünk meg az összes általunk használt dolog előállításához szükséges energiáról sem. Egy átlagos amerikai embernek naponta körülbelül 10 000 watt energiára van szüksége. Ráadásul sokkal többen vagyunk a bolygón, mint a szavannákon barangoló őseink idejében.

2.3. ÁBRA. GLOBÁLIS ENERGIAFOGYASZTÁS ELSŐDLEGES FORRÁSOK SZERINT

Földanyát azonban nagyon is érdekli, hogyan szerezzük meg az energiát, azaz hogy piszkos vagy tiszta módon-e, és a piszkoson azt értem, hogy úgy, aminek következtében még több szén-dioxid és más üvegházhatású gázok is termelődnek. Sajnos a jelenlegi energiaforrásaink túlnyomó többsége ebbe a kategóriába tartozik: szén, olaj, földgáz. Ha megnézzük a képet, láthatjuk, milyen alacsony a megújuló energiaforrások vagy például az atomenergia (amely közvetlenül nem károsítja a levegőt) felhasználásának aránya. Legalább van némi fogalmunk arról, hogy mekkora kihívás előtt állunk.

Egy másik probléma az, hogy a világ egyre zsúfoltabbá válik (2100-ra több mint 10 milliárd ember lesz), és ha a szegény országok felvirágoznak, akkor az egy főre jutó energiafogyasztás jelentősen emelkedni fog. Végül is a gazdag országok sokszor több üvegházhatású gázt bocsátanak ki, mint a szegények. Vajon képesek leszünk-e ezt a hatalmas igényt tiszta energiából kielégíteni?

Teletöltjük a fürdőkádat

Az ipari forradalommal megnyitottuk a csapokat, és évente mintegy 50 milliárd tonna üvegházhatású gázt{6} juttatunk a légkörbe. A szén-dioxid jelenlegi koncentrációja a légkörben már több mint 400 ppm, és az ipari forradalom korszakához képest 1,1 Celsius-fokkal magasabb az átlaghőmérséklet, és 20 centiméterrel emelkedett az óceánok vízszintje.

A fő probléma az, hogy a gázok nem tűnnek el csak úgy a légkörből. Egy részük több száz évig ott marad. Képzeljük el, hogy megtöltjük a kádat fürdővízzel. Ahogy a vízszint emelkedik, úgy nő a légkör szénkoncentrációja, valamint a Föld átlaghőmérséklete is. Alapvetően két lehetőségünk van: elzárni a csapot, vagyis teljesen átállni a tiszta energiára, vagy megpróbáljuk megnyitni a lefolyót, vagyis eltávolítani a káros anyagokat a légkörből. Természetesen az lenne a legjobb, ha a két dolgot egyszerre tehetnénk.

Két kérdés merül fel ezzel kapcsolatban. Az éghajlatváltozás nem csak átverés? És kit érdekel az az 1 Celsius-fok? Legalább nem fogunk megfagyni télen!

Először is, nézzük az első kérdést, mivel még mindig sokan szkeptikusok az éghajlatváltozással kapcsolatban: a szakértők 97%-a (mármint nem a Facebookon) egyetért abban, hogy a globális felmelegedés valóság. Ez körülbelül ugyanolyan mértékű egyetértés, mint az az állítás, hogy a dohányzás káros az egészségre. Bőven akadnak bizonyítékok: hőmérsékletmérések,{7} emelkedő óceánszint, zsugorodó gleccserek, a madarak vonulási irányának megváltozása vagy a szélsőséges időjárási jelenségek egyre gyakoribbá válása. Ám attól, hogy makacsul elutasítjuk a tudományt, a probléma még nem fog megszűnni.

Ami a második kérdést illeti, mivel egyes üvegházhatású gázok még nagyon sokáig a légkörben maradnak, a hőmérséklet fokozatosan emelkedni fog, még akkor is, ha a kibocsátás{8} nullára csökken. Ez tényleg ilyen nagy dolog vagy csak kisebb kellemetlenség? Olvassák el a forgatókönyvet és a ránk váró eseményeket, amelyek akkor fenyegetnek minket, ha az emberiség az évszázad végéig nem változtat irányt.{9} Jó szórakozást!

Forgatókönyv arra az esetre, ha nem változik semmi

Tegyük fel egy pillanatig, hogy egyáltalán nem foglalkozunk az éghajlatváltozás kérdésével. Mi történik akkor, milyen következményekkel járna ez? Az évtizedekre szóló előrejelzések természetesen őrült bizonytalanságokat hordoznak magukban. Ám a nemzetközi tudományos közösség legelfogadottabb előrejelzései valahogy így hangzanak: a Föld átlaghőmérséklete az évszázad végére 3-4 Celsius-fokkal emelkedni fog, ha nem teszünk semmit, sőt a sarkokon még ennél is nagyobb mértékű lesz a felmelegedés. A sivatagokon kívül is sokkal gyakoribbak lesznek a hőhullámok, a hőmérséklet elérheti az 50 Celsius-fok körüli értéket. A Föld száraz helyei még szárazabbá válnak, és az aszályok még hosszabb ideig tartanak majd. A nedves helyek viszont egyre nedvesebbek lesznek. Paradox módon a légkörben lévő vízgőz nagyobb mennyisége még intenzívebb hóviharokhoz is vezethet. A jelenleg tapasztalt szélsőséges időjárás lesz az új normalitás. Az évszázados katasztrófák évtizedenként megismétlődnek majd. A gazdáknak hosszabb aszályos időszakokkal vagy kellemetlen árvizekkel kell megküzdeniük. A szél iránya is megváltozik, ami hosszabb száraz időszakokat vagy esős időszakokat eredményez. A nagy kiterjedésű tüzek gyakoribbá válnak, és sok, már most is meleg hely lakhatatlanná válik. Fennáll a biológiai sokféleség jelentős csökkenésének veszélye is. A világ elveszítheti növény- és állatvilágának egyharmadát. Egyes fajok számára a hőmérséklet-változás jelenlegi üteme már most is túl gyors ahhoz, hogy alkalmazkodni tudjanak.

A globális felmelegedés az emberi szervezetre is hatással van. Növeli a hőség, a városi szmog, az alultápláltság és az ivóvízhez való rosszabb hozzáférés miatti halálozás kockázatát, és megváltoztatja egyes fertőzések előfordulását is. Emellett magasabb hőmérsékleten a döntéshozatalhoz igencsak fontos kognitív képességeink is csorbát szenvednek, valamint a termelékenységünk és hatékonyságunk is csökken. Ez 26 Celsius-fok körül kezdődik, aztán nincs megállás a lejtőn. Próbáljanak csak egyszer olyan helyiségben dolgozni, ahol 30 Celsius-fok van.

Az Északi-sarkon minden nyáron teljesen eltűnik a jégtakaró. A grönlandi és antarktiszi gleccserek és jégrétegek zsugorodnak.{10} Az óceánok szintje ezt követően az évszázad végére körülbelül 1 méterrel megemelkedik, szintén a felmelegedés hatására. Számos alacsonyan fekvő város, például Miami, Rio de Janeiro vagy Hongkong, óriási bajba kerül. Egyes szigetállamok, mint például a Maldív-szigetek vagy Tuvalu, teljesen víz alá kerülhetnek. Az óceánok fokozatosan elsavasodnak. A magas hőmérséklet miatt az összes korallzátony eltűnik, és így az óceán állatvilágának nagy része is kipusztul. Jelentős élelmezési válság alakul ki, mivel a szárazföld és az óceánok kevesebb élelmiszert fognak termelni, az emberek nagy számban elvándorolnak, a társadalmi konfliktusok és feszültségek fokozódnak. Kétmilliárd ember számára jelentősen csökken az ivóvízhez való hozzáférés.

Sötét forgatókönyv, mit is mondhatnánk? De sajnos ezzel még nincs vége. Ez a forgatókönyv nem veszi figyelembe ugyanis azokat a tényezőket, amelyek jelentősen felgyorsíthatják ezeket a negatív folyamatokat. Melyek is ezek?

Gyorsító tényezők

A tudósokat különösen aggasztja a permafroszt olvadása, amely valójában tartósan fagyott talaj, és szén-dioxidot tárol. A globális felmelegedés hatására a fagyott talaj felenged, és innen az üvegházhatású gázok újabb jelentős halmaza kerül a levegőbe. A másik gyorsító tényező pedig a korábban említett tüzek. Az elhúzódó szárazsággal mind gyakoribbá válnak, és ez szintén növelheti a szennyező anyagok koncentrációját a légkörben. Harmadszor említhető az óceánok csökkent kapacitását az általunk kibocsátott szén-dioxid elnyelésére (a víz szén-dioxid-koncentrációja ugyanis nem növelhető a végtelenségig). Egyes tudósok szerint 2100-ra az óceánok kapacitása akár 30%-kal is csökkenhet. Mégis ez a legnagyobb tároló, ahol a szén eltartható. A felsorolás végén még meg kell említeni a gleccserek olvadását, ami szintén gyorsíthatja a hőmérséklet emelkedését. A gleccserek fehér felületet alkotnak, amely visszaveri a napsugarakat.

Milyen lehetőségeink vannak?

Éppen e negatív kockázatok miatt, amelyekkel a jelenlegi éghajlati modellek nem számolnak megfelelően, a világ vezetői 2015-ben Párizsban megállapodtak abban, hogy nem lenne bölcs dolog hagyni, hogy az átlaghőmérséklet akár 2 Celsius-fokkal is emelkedjen (a hivatalos cél legfeljebb 1,5 Celsius-fok). Ehhez azonban rengeteg erőfeszítésre és mindenki életmódjának teljes megváltoztatására lenne szükség. Ennek érdekében a fejlett országoknak, amelyek a legnagyobb felelősséget viselik a kialakult helyzetért,{11} 2050-re szén-dioxid-semlegessé kell válniuk. Igazságtalan lenne túl nagy áldozatokat követelni olyan szegény országoktól, amelyek nem okozói a problémának, mert ezzel ellehetetlenítenénk az életszínvonaluk emelkedését. Ugyanakkor nyilvánvaló, hogy ezekben az országokban is változásokra van szükség, különösen Kínában, amely az elmúlt évtizedekben megháromszorozta széntüzelésűenergia-fogyasztását. Most nézzük meg, milyen tevékenységekkel juttatjuk a levegőbe ezt az évi mintegy 50 milliárd tonna szennyező anyagot.

2.4. ÁBRA. AZ EMBERI TEVÉKENYSÉGBŐL SZÁRMAZÓ ÜVEGHÁZHATÁSÚ GÁZOK FORRÁSAI

A legnagyobb mértékben a gyártási folyamatok, különösen a cement-, acél- és műanyaggyártás (31%) a felelősek. A villamosenergia-termelés az üvegházhatású gázok 27%-áért, a mezőgazdaság és a közlekedés kevesebb mint 20%-áért, a hőmérséklet-szabályozás pedig mintegy 7%-áért felelős.

Mi legyen a stratégiánk a szén-dioxid-semlegesség eléréséhez?

Nagyon leegyszerűsítve: a tiszta villamos energiának kell prioritást élveznie, második lépésben ezt kell mindenhol felhasználnunk, ahol csak tudjuk (közlekedés, ipar stb.). A harmadik lépés a szén-dioxid kinyerése és tartós tárolása, akár közvetlenül a termelési tevékenységekből, akár közvetlenül a levegőből. A stratégia negyedik fontos lépése a minél nagyobb mértékű takarékosság, beleértve az újrahasznosítást is. Az ötödik lépés a káros gázokat elnyelő természeti értékek megőrzése és adott esetben növelése.

Ez elég egyszerűen hangzik, de a fenti kép a jelenlegi energiafogyasztási szokásokról jól mutatja, milyen rendkívül nehéz ezt megvalósítani. Ha motivációs szempontból nézzük a dolgot, akkor a zöld energia használatát gazdaságilag vonzóbbá kell tennünk, mint a fosszilis tüzelőanyagokét. Hogy a zöld energia valóban fillérekbe kerüljön. Csökkentenünk kell a hagyományos szennyező és a tiszta alternatívák közötti árkülönbséget (zöld árprémium). Többet kell befektetnünk az olcsóbb zöld technológiák kutatásába és fejlesztésébe, ugyanakkor a szennyező energia árában tükröződnie kell annak, hogy a szén-dioxid-kibocsátás ténylegesen mennyibe kerül nekünk.

A kulcs a villamos energia

A villamosenergia-termelés kétharmadát ma is fosszilis tüzelőanyagokból állítják elő. Az energiaátalakítások valójában nagyon hosszú időt vesznek igénybe.{12} A probléma megoldásának első kérdése tehát az kell legyen, hogyan lehet kevesebb villamos energiát felhasználni. A felhasználás hatékonysága javítható a készülékek hatékonyabbá tételével, de például adatelemzésen és intelligens érzékelőkön alapuló modern algoritmusok alkalmazásával is. További reményt jelentenek az olyan zöld alternatívák, mint a napenergia, a szélturbinák, a vízenergia, de a sokszor szidott atomenergia is.{13} A nap- és szélenergia legfőbb hátránya az időszakosság – a nap nem mindig süt, a szél nem mindig fúj, és ezeknek az energiatermelési formáknak a szélsőséges körülményekkel is meg kell küzdeniük. Ezért sok beruházás folyik a jobb tárolási technológiákba is. A továbbfejlesztett akkumulátorok, vízszivattyúk vagy hőtárolók segíthetnek ebben, de még évtizedekbe telik, amíg a fosszilis tüzelőanyagokat ki tudjuk iktatni a villamosenergia-termelésből. Ennek során a közlekedésben bekövetkező változások (elektromobilitás) és az ipar szén-dioxid-mentessé tétele nyomán a villamosenergia-fogyasztás drámaian megnövekedhet. Minél hamarabb hozzákezdünk, annál jobb.

Titkon remélem, hogy néhány áttörést hozó innováció jelentősen segíthet a világnak az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Elvégre rengeteg zöld energia van körülöttünk, csak még nem tudjuk, hogyan hasznosíthatjuk hatékonyan és olcsón. A legkézenfekvőbb természetesen a napenergia. Egészen ingyenes, de egyelőre csak kis töredékét vagyunk képesek hasznosítani. Az elmúlt évtizedben kézzelfogható előrelépést tapasztaltunk, de még nem tartunk ott, hogy széles körű kereskedelmi hasznosítását lehetővé tegyük. A Naphoz kapcsolódik egy másik remény is. Csillagunk nagy mennyiségben állít elő hidrogénből héliumot, és eközben rengeteg energiát termel. A tudósok évtizedek óta álmodoznak arról, hogy atomenergiát nemcsak atomok széttörésével, majd láncreakcióval, hanem fúzióval, azaz atomok összeolvasztásával is ki lehetne nyerni (erről bővebben a Széljegyzetben olvashatnak). Egy ilyen technológia egy csapásra megoldhatná a legtöbb problémánkat. A harmadik technológia, ami nagyon jól jönne nekünk, az olcsó akkumulátor. Hatalmas akkumulátorfarmokat építhetnénk, amelyek játszva kiegyenlítenék a zöldenergia-termelés ingadozásait. Egy másik innováció, amely forradalmi lehet, a szén-dioxid levegőből való hatékony eltávolításának módja. Végül még három lehetséges technológiát szeretnék megemlíteni: először is, a kibocsátások nélkül előállított zöld hidrogént, azután különböző merész geomérnöki elképzeléseket, például olyan anyagok kibocsátását a légkörbe, amelyek nem lennének károsak, és visszavernék a bejövő napsugarakat, végezetül pedig egyfajta módosított gabonát, amely akár hatalmas árvizeket is képes lenne túlélni.

_____________________ Széljegyzet _____________________

A csillagoknak nem okoz gondot hatalmas mennyiségű kibocsátásmentes energia előállítása. Segítségükre van a gravitáció, amely rendkívüli nyomást hoz létre. Az anyagot annyira összenyomják, hogy mintegy 10 millió Celsius-fokos hőmérsékleten fúzió megy végbe benne. A Földön nem lehet ilyen hatalmas nyomást létrehozni, ezért a fúzió beindításához még tízszer magasabb hőmérsékletre van szükség. Ez aztán a forróság! Egyetlen anyag sem bírja ki ezt a hőmérsékletet, ezért a tudósok kitaláltak egy trükköt. Olyan plazmát használnak, amelyet mágneses mező tart a helyén gyűrű alakú kamrákban. Ezeket tokamakoknak hívjuk. Sajnos az ilyen reaktorok még csak kísérleti jelleggel működnek, és gyakran több energiát fogyasztanak, mint amennyit meg tudnak termelni. De egyes kísérletek azért ígéretesnek bizonyulnak. A Brit-szigeteken található JET tokamak új világrekordot állított fel. A tudósok képesek voltak 5 másodpercig tartani a mini csillagot, és 11 megawatt teljesítményt kaptak (ami 100 autó teljesítményének felel meg). A tokamakok valós hasznosítása azonban még optimistább esetben is inkább évtizedek, nem pedig évek kérdése.

Tiszta termékek

Az olyan nyersanyagok, mint a cement, az acél és a műanyagok okozzák számunkra a legtöbb gondot, amikor a dolgok előállításáról van szó. Az emberiség már annyi betont termelt, hogy az egész földgolyót egy körülbelül 2 mm vastag betonkéreggel be lehetne burkolni. Kína, amely a közelmúltban hatalmas építési boomot élt át, az elmúlt húsz évben több betont használt fel az építkezésekhez, mint az Egyesült Államok az egész 20. század során. Az urbanizáció és a gazdasági fejlődés következtében a beton globális mennyisége a következő évtizedekben várhatóan megduplázódik, ami havonta egy New York méretű város felépítésének felel meg. Sajnos a betonba cement kerül, amelyet még nem tudunk káros gázok kibocsátása nélkül előállítani. Egy tonna cement egy tonna szén-dioxidnak feleltethető meg. Ugyanez a helyzet az acélgyártással. Még nem rendelkezünk olyan energiatakarékos technológiával, amellyel „tiszta” acélt tudnánk előállítani. A műanyagoknak legalább az a kis előnye megvan, hogy átlagosan a szén-dioxid fele bennük marad. Ha nem találunk zöld gyártási eljárásokat, akkor ki kell találnunk, hogyan lehet a gyártás során keletkező szén-dioxid mellékterméket már a gyártás során felfogni, nem pedig a levegőbe juttatni. Ilyen technológiák korlátozott mértékben már léteznek.

Mi a helyzet a közlekedéssel?

Rövid távolságokra az elektromos autók jelentik a legjobb megoldást.{14} Ha sikerül a tiszta villamosenergia-termelést és az akkumulátorok újrahasznosítását megvalósítani, az elektromos autók és robogók sokat segítenek majd. Paradox módon már az első autók is elektromosak voltak. 1900-ban a gépkocsik egyharmada még ezt az energiaforrást használta. A hidrogén is bizonyos alternatíva, bár a tudósok egyelőre szkeptikusak ezzel kapcsolatban, mivel előállítása üvegházhatású gázokat is kibocsát (bár létezik néhány új, ígéretes technológia), és a töltőállomások rendkívül költségesek. A közösségi közlekedés a forgalomban lévő autók számát is csökkentheti. A hosszabb távolságokat igénylő közlekedés miatt azonban igencsak ráncolhatjuk a homlokunkat, mivel az elektromos áram sem a repülőgépeken, sem a hajókon nem jelent megoldást. Egy repülőgép fel sem tudna szállni ennyi akkumulátorral, egy hajón pedig a rakomány nagy részét ezek tennék ki. A bioüzemanyagok és a zöld hidrogén új generációi nyújtják itt a reményt, de nem szabad teljesen lemondanunk a nukleáris meghajtású konténerhajók lehetőségéről (akárcsak a tengeralattjárók esetében).

Hogyan gazdálkodjunk?

Az éghajlatváltozás nagy terhet ró a mezőgazdaságra, az erdő- és vízgazdálkodásra, a népesség növekedésével párhuzamosan pedig nő az élelmiszerek iránti igény is. Nemcsak a kibocsátást kell visszafogni, hanem az időjárással kapcsolatos komolyabb kihívásokat is szükséges kezelni. Itt meg kell említenünk más üvegházhatású gázokat is, amelyek még a szén-dioxidnál is károsabbak. Ezek: a metán (85-ször erősebb, mint a szén-dioxid, de nem marad olyan sokáig a levegőben) és a dinitrogén-oxid (más szóval kéjgáz, ami 265-ször károsabb). A metánt elsősorban a hús- és tejtermékek előállítására tenyésztett szarvasmarhák termelik; a káros gázok az emésztés során szabadulnak fel. A másik nagy kibocsátónak a szintetikus műtrágyák számítanak, amelyekre égető szükségünk van ahhoz, hogy a Földön élő több milliárd embernek élelmet biztosítsunk. Súlyosbítja a helyzetet, hogy a tömeges erdőirtás miatt elvesztettük a szén-dioxid elnyelésére szolgáló kapacitásunk nagy részét. Ugyanakkor az óceánok szintjének emelkedése veszélyezteti a nagy folyók hatalmas deltáit is, amelyek számos ország (például Egyiptom) számára kulcsfontosságú élelmiszerforrást jelentenek.

Ezen több dolog is segíthet. Először is, ne pazaroljunk el annyi ételt. A fejlett világban az élelmiszereink egyharmadát kidobjuk! Az Egyesült Államok például egy év alatt annyi élelmiszert dob ki, amennyit egész Afrika négy év alatt importál. Emellett az is előnyös lenne, ha a húsfogyasztástól a növényi alapú étrend felé mozdulnánk el. Le kell állítanunk az erdőirtást, és tömeges faültetésbe kezdenünk. Az új gabonafajták, amelyek ellenállóbbak a szárazsággal szemben, ugyancsak biztató eredményeket ígérnek. A bioüzemanyagok terén is vissza kellene lépnünk egyet. Azokat, amelyek a legkevésbé hatékonyak,{15} nem kellene használnunk, hanem inkább újra kellene hasznosítani a szántóföldek területét, hogy megfelelő élelmet biztosítsunk az emberiség számára. A bioüzemanyagokat inkább a növények nem ehető részeiből lenne célszerű előállítani.

A szakpolitika teljes körű megváltoztatása

Mit kellene tenniük a fejlett országok kormányainak, hogy minél hamarabb szén-dioxid-semlegessé váljunk? Mit tehetünk, hogy alkalmazkodjunk az éghajlatváltozás egyes hatásaihoz? Négy területen van szükség határozott fellépésre: szabályozás, állami beruházások, pénzügyi támogatás és adózás. A szabályozás elsősorban a járművekre, épületekre és gépekre vonatkozó kibocsátási és energiaszabványokkal foglalkozik. Különösen a zöld megoldások infrastruktúrájába, valamint a tiszta technológiákkal kapcsolatos tudomány és kutatás támogatásába kell állami beruházásokat bevonni: például az energiahálózatok, az elektromobilitás infrastruktúrája vagy a legnagyobb potenciállal rendelkező zöld innovációk finanszírozása terén. Kívánatos a magasabb adóztatás ott, ahol a fosszilis tüzelőanyagok negatív mellékhatásait is figyelembe kell venni, mert az áruk nem tükrözi az említett kellemetlenségeket (az olaj néha olcsóbb, mint a kóla). Sok közgazdász szerint a legjobb alternatíva a szén-dioxid-adó lenne. Egy másik lehetőség a kibocsátáskereskedelem. Az állam először meghatározza a szennyezés felső határát, kiosztja a kibocsátási egységeket, és a hatékonyabbá váló, kibocsátásukat csökkentő vállalatok eladhatják a felesleges kibocsátási egységeiket. A piac így árat tud szabni a szén-dioxidnak. A pénzügyi támogatás főként a zöld megoldásokra vonatkozik, melyeket az államnak támogatnia kell, hogy lendületet kapjanak, és beindulhassanak. A legfontosabb, hogy állami költségvetésből egyáltalán ne finanszírozzuk tovább a fosszilis tüzelőanyagokat. Mivel az állam felel a közbeszerzésésekért, ezért jelentősen csökkentenie kellene a nem zöld termékek és szolgáltatások vásárlását.

A közelmúltban elég sok szó esett a zöld finanszírozásról is. A lényeg az, hogy a pénzügyi piacokon sok befektető nem szívesen fektet pénzt olyan vállalatokba vagy ágazatokba, amelyek jelentős mennyiségű károsanyag-kibocsátást okoznak.

Mennyibe kerülnek ezek a változások? Pusztán számszerűsítve nem sokba. A különböző nemzetközi intézmények becslései szerint a GDP néhány százalékáról van mindössze szó. Ez elég lehet ahhoz, hogy a század közepére elérjük a szén-dioxid-semlegességet. Ez egy tökéletesen elfogadható ár gyermekeink szebb jövőjéért. Valójában sokkal drágább, ha nem foglalkozunk az éghajlati problémával. Többszörösen drágább.

Akkor miért nem cselekszünk? Mert az előnyök csak később jelentkeznek, míg a költségek nagy része azonnal. Ezért inkább várunk…

Mi mit tehetünk?

Mindenekelőtt azt, hogy folyamatosan tájékozódunk, elolvassuk a témával kapcsolatos népszerű tudományos cikkeket, és beszélünk róla. Csökkenthetjük a saját ökológiai lábnyomunkat, például azzal, hogy napelemeket szerelünk a tetőre vagy zöld áramot rendelünk a szolgáltatótól (ha van rá anyagi lehetőségünk). Házunk vagy lakásunk legyen jól szigetelt, a hagyományos világítást cseréljük LED-lámpákra, az energiafogyasztás menjen olyan okoseszközön keresztül, amely kikapcsolja az éppen felesleges készülékeket. Többet kellene használnunk a tömegközlekedést, a kerékpárt, vagy gyalogosan közlekednünk. Fokozatosan fontolóra kell vennünk az elektromos autót is. Ha tehetjük, korlátozzuk a repülést rövid távolságokra, együnk kevesebb húst és több zöldséget. Csökkentsük az általános fogyasztásunkat, ne pazaroljuk az élelmiszereket, szelektáljuk a hulladékot, amennyire csak lehet, és ültessünk fákat a kertünkbe.

Az éghajlatváltozás a fiatalokat is inspirálhatja a pályaválasztásban. Először is meg kell ismernünk a zöld átalakulással kapcsolatos alapvető tényeket és trendeket, aztán meg kell találnunk, mi az, amiért a legszenvedélyesebben rajongunk vagy amiben a legtehetségesebbek vagyunk, majd meg kell keresnünk az első két pont közötti átfedéseket. Például az éghajlatváltozással kapcsolatos tudatosság terjesztése, az áramigény modellezésére szolgáló algoritmusok programozása, az akkumulátorok fejlesztése vagy a passzív épületek tervezése segít a Földnek.

Mit tanultunk?

A 21. századi emberiségnek meg kell tanulnia, hogy egyetlen globális fajként gondolkodjon, és nem úgy, mint sok, csak a saját gazdasági érdekeit követő államcsoport. Csak közösen tudunk megbirkózni az éghajlatváltozással. Az ipari forradalom soha nem látott jólétet hozott a bolygón élő emberek milliárdjainak, de ennek az lett az ára, hogy rengeteg káros üvegházhatású gáz került a légkörbe. Ennek nagy része hosszú időre leülepszik ott, és globális felmelegedést okoz. Ha nem változtatunk a hozzáállásunkon, akkor kellemetlen időszak vár a gyermekeinkre: a szélsőséges időjárási jelenségek, az óceánok szintjének emelkedése, az élelmiszer- és vízellátás problémái és a biológiai sokféleség eltűnése. Ha nem teszünk semmit, könnyen kicsúszhat a kezünkből az irányítás.

A fejlett országoknak a lehető leghamarabb el kell érnie a szén-dioxid-semlegességet, de ehhez hatalmas beruházásokra, felfogás- és viselkedésbeli változásra, valamint kevesebb populizmusra van szükség. Természetesen ez nem lesz ingyen, de a költségek még így sem haladják meg a GDP néhány százalékát. Mi is kivehetjük a részünket, ha szigorúbban és folyamatosan figyelemmel kísérjük és csökkentjük a szén-dioxid-kibocsátásunkat. Emlékezzünk mindig arra, hogy nincs másik bolygónk.

{1}  Ez igaz az állatvilágban, de amint azt a népesség elöregedéséről szóló 3. fejezetben látni fogjuk, már nem igaz a viszonylag jómódú emberekre.

{2}  Például Japánban vagy számos indián törzsben.

{3}  Az amazon.com alapítója, a világ egyik leggazdagabb embere – A szerk.

{4}  Paradox módon az emberi tevékenységnek a szén-dioxid-koncentrációra gyakorolt hatása nélkül most egy újabb jégkorszak küszöbén állnánk.

{5}  Tízezer évvel ezelőtt a vadon élő állatok tették ki az összes szárazföldi emlős 99,95%-át. Ma már csak 3% az arányuk. A maradékot pedig az emberek (30%) és a szükségleteiket kielégítő haszonállatok (67%) alkotják.

{6}  Ezt átváltják szén-dioxid egyenértékre.

{7}  1880 és 2020 között az elmúlt húsz évben éltük meg a legmelegebb tizenkilencet!

{8}  A kumulatív kibocsátás ezért fontosabb, mint az éves kibocsátás.

{9}  Összehasonlításképpen, a dinoszauruszok idején a hőmérséklet csak 4 Celsius-fokkal volt magasabb, mint ma, és a sarkkörön túl is úszkáltak a krokodilok.

{10} Ha teljesen eltűnnének, az több tíz méterrel megemelné az óceánok szintjét.

{11} Az ipari forradalom óta több mint 2 milliárd tonna szén-dioxidot bocsátottunk a levegőbe, ami a kínai nagy fal súlyának felel meg. Ennek körülbelül egynegyedéért az USA, 22%-áért pedig Európa a felelős.

{12} Az olajnak is 30 év kellett ahhoz, hogy elérje a globális energiafogyasztás 25%-át.

{13} Egyébként évente több ember hal meg a széntermelés okozta légszennyezés hatásai miatt, mint ahányan az emberiség egész történelme során az atomreaktor-balesetek következtében vesztették életüket. Egy atomerőmű megépítése ugyanakkor kevésbé hely- és anyagigényes folyamat, mint egy nagy szél- vagy naperőműpark létesítése.

{14} Érdekes módon a koronavírus idején kialakult válság alatt a globális kibocsátás csak mintegy 5%-kal csökkent. Ez azt mutatja, hogy a kevesebb mobilitás messze nem oldja meg a károsanyag-kibocsátás problémáját.

{15} A felmérés azt mutatja, hogy egyes üzemanyagok a teljes termelési ciklus figyelembevételével károsabbak a levegőre, mint az olaj.