Allan Pease – Barbara Pease

NEKEM
te
KELLESZ,
NEKED PEDIG
én

Hogyan fordítsuk a különbözőségeinket
a párkapcsolatunk javára?

Allan és Barbara Pease további könyve az Open Books gondozásában

A testbeszéd enciklopédiája

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Allan & Barbara Pease: Why Men Don’t Have a Clue and Women Always Need more Shoes
Orion Books Ltd, London, 2006

Copyright © Allan Pease 2002, 2006

Hungarian edition © Open Books, 2023

Hungarian translation © Komló Zoltán, 2003, 2011, 2023

Hungarian translation © Bíró Júlia, 2023

Fordította:

Komló Zoltán (1–13. fejezet)

Bíró Júlia (14. fejezet)

A versbetéteket (22. és 25. oldal) N. Kiss Zsuzsa fordította

Illusztrációk Soós Bori

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia

Szerkesztő Papp Dénes

Műszaki szerkesztő Kovács Balázs Sándor

Borítóterv Müller Péter

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-282-2

Tartalom

Bevezető

1. Zsörtölődés – Az egyik egyszerűen képtelen leszállni a másikról

2. Hét férfihiba, amely őrületbe kergeti a nőt

3. Miért sír a nő? – Az érzelmi zsarolás veszélyei

4. A nők szigorúan titkos pontrendszere – Hogyan rontsuk el egy férfi egész hetét?

5. A hét legnagyobb férfirejtély megoldása

6. A vetélytársnő – A férfi anyja

7. A nők titkos nyelve

8. Nőiszexepil-teszt – Vonzod vagy taszítod a férfiakat?

9. Mitől lóg kocsányon Roger nyúl szeme? – A nő nemi vonzerejének hatalma

10. Férfiszexepil-teszt

11. A férfivonzerő titka – Mi vonzza a nőt?

12. „Jól áll nekem ez a cucc?” – Miért hazudnak a férfiak?

13. A vadász szögre akasztja az íját – Nyugalomba vonulás

14. Miért kell a nőknek állandóan új cipő?

Köszönetnyilvánítás

Bevezető

Pucéran, nedvesen és éhesen születünk.
Aztán minden egyre rosszabb lesz.
(kínai közmondás)

Vajon miért hazudik a férfi? Miért érzi úgy, hogy mindenben neki kell kimondania a végső szót? Miért ódzkodik a tartós kapcsolattól? Másrészt viszont miért sír a nő, ha el akar érni valamit? Miért nem tud néha elhallgatni? És miért nem kezdeményezi gyakrabban a szeretkezést?

A nemek közti szakadék, félreértés, konfliktus ugyanúgy hozzátartozik az emberi élethez a 21. században is, mint Ádám és Éva ősviszálya idején. Három évtizede kutatjuk a férfi és nő közti különbséget, kísérletezünk, végigelemeztünk már több kilométernyi filmanyagot, könyvet írunk, előadunk a televízióban, tájékoztató konferenciákat tartunk, s ezalatt több tízezerszer megkérdezték tőlünk: miért viselkedünk mi, férfiak és nők a magunk jellegzetes módján? A levelek, telefonok és e-mailek mind-mind olyan emberektől érkeztek, akiket zavarba ejtettek a másik nem tettei, s reményvesztetten és tehetetlenül próbálták értelmezni őket. Ennek hatására írtuk meg a Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? című könyvünket. Ebben összeszedtük a világ minden sarkából érkezett negyven leggyakoribb olvasói és hallgatói kérdést, és tapasztalataink, kutatásaink, felméréseink, a legfrissebb tanulmányok, a különféle tudományok és nem utolsósorban a józan ész segítségével igyekeztünk válaszolni rájuk. Azután használható megoldásokat dolgoztunk ki, amelyek megmutatják a helyes irányt a másik nemmel zajló kommunikációban.

A Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? azokkal a nagy alapkérdésekkel foglalkozik, amelyekkel a nők vasárnap hajnali egykor gyötrik magukat. Mondjuk, hogy „miért bámul meg a pasi más nőket?” vagy „milyen alapon írja elő, hogy mit tegyek és miként gondolkodjam?”. A férfiak vasárnap délelőtt tíz körül vesződnek az igazán bonyolult dolgokkal, amikor vagy egyedül ébrednek, vagy arra, hogy a szerelmük nem áll szóba velük. Sorra vesszük az ő kérdéseiket is, mint például azt, hogy „miért ködösít a nő?”, „miért rágja folyton a párja fülét?” vagy „miért pont vasárnap reggel tízkor kell összeszednem a zoknimat?”.

A nőt csak addig aggasztja a jövő, amíg férjhez nem megy. A férfit egészen addig nem aggasztja a jövő, amíg meg nem házasodik.

A tudomány ma már képes megmagyarázni, hogy a nő miért beszél olyan sokat, miért köntörfalaz, miért kíváncsi ismerősei életének legapróbb részleteire és miért kezdeményezi olyan ritkán a szexet. Ma már azt is evolúciós és biológiai okokkal magyarázzuk, hogy a férfi egyszerre csak egyfélét képes csinálni, hogy utál vásárolni, juszt sem kér útbaigazítást, azt szereti, ha a vécépapír-guriga vége nem a fal felé lóg, és szinte semmit sem tud a barátai magánéletéről, holott együtt pecáztak a hétvégén.

A Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? rengeteg olyan nyilvánvaló dologra mutat rá, amely a legtöbb ember figyelmét elkerüli. Valószínűleg te is észrevetted már, hogy sok nő szinte biológiai késztetésből gusztálgat és vásárol díszpárnákat vagy rendezi át a bútorokat, a pasija pedig éjjel, amikor hazaoson, orra bukik bennük. Hogy milyen kevés nő fogja fel az unos-untig újrabámult sportközvetítés izgalmait, a férfi pedig milyen ritkán éli meg az élet csúcspontjának, ha egy menő divatkreáció felbukkan egy végkiárusításon.

Miért olyan nehéz a férfinak és a nőnek?

Nem könnyű ma férfinak lenni. Az 1960-as évek óta, amikor is a feministák sikeresen kezdték felemelni szavukat, a nők öngyilkossági rátája 34 százalékkal csökkent, a férfiaké viszont 16 százalékkal nőtt. Ennek ellenére a figyelem középpontjában még mindig a nők nehéz sorsa áll.

A 20. század második felében, amikor a nők belekóstoltak a szabadság ízébe és kiásták a férfiakkal a csatabárdot, a párkapcsolatokra és házasságokra rendre óriási nyomás nehezedett. A nők dühösek voltak, a férfiak pedig csak néztek, mint borjú az új kapura. Korábban, generációkon át egyértelműen elvált a két szerep. A férfi volt a ház ura. Ő kereste a kenyeret, a szava törvény volt, és világosan körvonalazódtak azok a területek, amelyeken ő hozta a döntést. Védelmezett és gondot viselt. A feleség látta el az anyai, háziasszonyi, magántitkári és ápolónői feladatokat. A férfi is tudta a kötelességét, a nő is. Egyszerű volt az élet.

Ám egyszer csak minden változásnak indult. A vicces tévésorozatok és reklámok a férfit pipogyának, ostobának kezdték ábrázolni, szemben az éles eszű nővel, aki különb nála. Egyre több nő hallgatott az egyenlőség hívószavára. Ám a nők láthatóan tudták, mit akarnak és hová tartanak, sok férfi viszont úgy érezte, hogy csak kullog utánuk.

Ha egy nő nyilvánosan felpofoz egy férfit, mindenki azt képzeli, hogy nem a férfinak van igaza.

A férfiak gyakran mintha nem értették volna a szabályokat. Az egyenlőtlenségek miatt szót emelő nő például együttérzést váltott ki, a férfit ugyanezért nőgyűlölőnek bélyegezték. Ma már tíz férfibecsmérlő vicc jut egy nőcsúfolóra.

Íme egy tipikus példa a napi e-mail-áradatból:

„Mi az, ha a nő lemászik a fáról?

Evolúció.

És ha a férfi?

Tévedés.”

Vagy a legújabb vicc, amelyen a nők csámcsognak, a férfiak megdöbbennek:

Mi a férfi?
A pénisz működését kiszolgáló szerkezet.

Sok férfi már a nemek háborújáról beszél, ami tagadhatatlanul depresszióba sodorja az egész férfinemet. Korábban soha ennyi férfi – legyen bár ifjú vagy aggastyán – nem követett el öngyilkosságot (a listát a japánok vezetik). A férfiak nincsenek tisztában a feladatukkal, kiestek a szerepükből, elvesztették a követendő mintákat.

Manapság a nőkre is nehéz idők járnak. A feminizmus a nemi egyenlőtlenséget felszámoló mozgalomnak indult, azt ígérte, megszabadítja a nőket a mosogatódézsához kényszerítő láncaiktól. Napjainkban a nyugati világban a nők nagyjából fele dolgozik – akár akar, akár nem. Nagy-Britanniában minden ötödik család feje egyedülálló nő, ám egyedülálló férfi ötven családból csupán egynek áll az élén. Ezeknek a nőknek ma egy személyben anyának, apának és családfenntartónak kell lenniük. Ma már őket is fenyegetik a hagyományos férfibetegségek: a gyomorfekély, a szívroham, a stressz és szövődményei.

Becslések szerint a felsőoktatásban tanuló nők négy-öt százaléka bulimiában szenved. Ugyanez a baj háromszáz férfi hallgató közül mindössze egyet sújt.

Előrejelzések szerint 2020-ra a nyugati világban élő nők 25 százaléka lesz tartósan egyedülálló. Ez az állapot természetellenes, tökéletesen ellentétes alapvető emberi késztetéseinkkel és biológiai beállítottságunkkal. A nők túlhajszolják magukat, gyakran dühösek – és egyre magányosabbak. A férfiak úgy érzik, a nők női gondolkodást és viselkedést várnak el tőlük. Valamennyien elvesztettük a fejünket. Ez a könyv olyan térképet akar az olvasó kezébe adni, amely átsegít a kapcsolatok útvesztőin, és megmutatja a sikertelen rajtokat, a trükkös kanyarokat, a zsákutcákat is.

Miért van annyi bajunk egymással?

A nő a fejlődés során a gyermekszülésre és a fészek védelmezésére szakosodott, ennek megfelelően a női agytekervények a gyermeknevelésre, a táplálásra és a hozzátartozók iránti szerető gondoskodásra álltak be. A férfi fejlődése egészen mást hozott magával: ő a vadász, az üldöző, a védelmező, a családfenntartó, a problémamegoldó. Van tehát értelme annak a kijelentésnek, hogy a férfi és női agy tekervényei más-más célokra és feladatokra alkalmasak. A tudományos kutatások, különösen az agy korszerű vizsgálati módszerei megerősítik ezt.

Nők írják az emberi kapcsolatokról szóló könyvek zömét és 80 százalékban nők is vásárolják meg. Az ilyen könyvek többnyire a férfiról, a férfiak hibáiról, a hibák kijavításáról szólnak. A legtöbb párterapeuta is nő. Az elfogulatlan megfigyelőben ez azt a benyomást keltheti, hogy a nők jobban törődnek a párkapcsolattal, mint a férfiak.

Sok tekintetben ez igaz is. A párkapcsolat ápolása nem játszik fontos szerepet a férfilélekben, -gondolkodásban és alapértékekben. Következésképpen a férfi vagy egyáltalán nem is próbálkozik párkapcsolattal, vagy hamar feladja, mivel számára a női gondolkodás- és cselekvésmód túlságosan bonyolult. Előfordul, hogy az adott viszonyban nem találja a helyét, és idő előtt kiszállni mégiscsak könnyebb, mint beismerni a kudarcot. Pedig a férfi pontosan ugyanolyan jó, egészséges és kielégítő kapcsolatra vágyik, mint a nő. Csak ő egyszerűen azt hiszi, hogy egy szép napon majd rátalál a tökéletes társra, semmi szükség hát felkészülésre vagy előtanulmányokra. A nő rendszerint úgy okoskodik, hogy ha egy férfi szereti őt, akkor biztosan meg is érti – ami téves feltételezés. „Ellentétes” nemnek hívjuk egymást, és nem véletlenül – egymás ellentétei vagyunk.

„Ha a nő egyetlen férfit ismer, már ismeri valamennyit; a férfi ismerheti bár az összes nőt, mégsem ért meg egyet sem.”
(Helen Rowland)

Mi vagyunk az élőlények egyetlen olyan faja, amelynek a párzási, udvarlási, párkapcsolati rituáléja nem megy olajozottan – más fajoknál mindez simán zajlik. A fekete özvegy vagy az imádkozó sáska is – amely rögtön párzás után megöli a hímet – ismeri a párosodás játékszabályait, és híven tartja magát hozzájuk. Vagy vegyük például a polipot. Egyszerű, aprócska agyú állat. De a polipok sohasem vitatkoznak a hím és a nőstény közötti különbségekről, a szexről vagy a hozzá vezető útról. A nőstény meghatározott időben tüzelni kezd, a hímek pedig integető karokkal mind köréje gyűlnek. A nőstény ekkor kiválasztja közülük azt, amelynek a karjai leginkább tetszenek neki, és ennek az egyednek zöld jelzést ad. Soha nem vádolja, hogy nem figyel rá, a hím pedig nem aggodalmaskodik, hogy vajon a nősténynek is jó volt-e. Nincsenek tolakodó, tanácsokat osztogató hozzátartozók, a nőstény polip nem nyafog a testsúlya miatt, és soha nem sóvárog lassabban ölelő karok után.

Az ember azonban határtalanul bonyolult. A nő saját állítása szerint érzékeny férfira vágyik, de azt már nem szeretné, ha túl érzékeny volna. A férfinak nincs sok fogalma a finom különbségekről. Nem fogja föl, hogy a nő érzelmeire kell érzékenyen reagálnia, más helyzetekben azonban a kemény és férfias viselkedés a kívánatos. Ez a könyv megrajzolja az ilyen kátyúból kivezető utak térképét, amelynek a tanulmányozását férfi olvasóinknak ajánljuk. A nőket pedig megtanítjuk megérteni, hogy mit akar a férfi és miként kell megadni neki azt, amit akar.

Pötyögd be az internetböngészőbe a „párkapcsolat” vagy a „nemi élet” szavakat, és első nekifutásra mindjárt 11 690 olyan találat közül válogathatsz, amely segíthet a konfliktusok kezelésében. A párkapcsolat az összes többi állat számára egyértelmű procedúra: a fajfenntartás eszköze. Ők nem gondolkoznak, hanem cselekednek. Minket viszont a törzsfejlődés arra kényszerít, hogy tudatosan törekedjünk a lehető legjobb viszonyra a másik nemmel, mert csak így van esélyünk a boldog életre, csak így vehetjük ki jogos részünket abból a mulatságból, izgalomból és gyarapodásból, amely egy jó kapcsolat velejárója lehet.

Világ körüli utazás

A Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? eggyel magasabb fokra vezet a párkapcsolatok létráján, mint előző könyvünk, a Miért nem képesek többfelé figyelni a férfiak, és miért nem tudnak eligazodni a térképen a nők?{1}, és az életnek sok olyan területével foglalkozik, amelyekről ritkán gondolkodunk el vagy egyszerűen tudomást sem veszünk róluk. A könyv megírása előtt harminc országot jártunk be, mindenütt begyűjtöttük és egybevetettük a párkapcsolati és kutatási eredményeket. Igyekeztünk egyetemes témákat felvetni, általános problémákat megfogalmazni és praktikus megoldásokkal előállni. A könyvünkben leírt viselkedési formák, helyzetek és megoldások nem vonatkoznak mindig mindenkire. De egytől egyig igaz történetek, amelyeknek az alapelveit a legtöbb ember követheti a másik nemmel folytatott kapcsolatában.

Ha legtöbbször sikerül megtalálnod a hangot azzal, akivel együtt élsz vagy dolgozol, ha jól kijössz a másik nemmel és rendesen viselkedsz a szerelemben, sokkal, de sokkal boldogabb lesz az életed. A legtöbb embernek sajnos ebbe még mindig sokszor beletörik a bicskája.

Nagy-Britanniában például az esküvőtől számított négy éven belül minden második házasság felbomlik, és ha ehhez hozzávesszük a házasságnak még a gondolatától is idegenkedő párokat, akkor észszerű a feltételezés, hogy az összes pár mintegy 60-80 százaléka választja a válást az együtt maradás helyett.

A válások 100 százaléka házassággal kezdődik.

A Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? valódi esélyt kínál, hogy életedből kigyomláld a fájdalmat, a szenvedést és a zűrzavart. Könyvünk mindent egyszerűbbé tesz. Telis-tele van roppant meggyőző praktikus tanácsokkal és tudományos tényekkel, amelyeket humoros, könnyen emészthető stílusban tálalunk. Magyarázatot adunk a „másik oldal” – az olvasó partnere, fia, lánya, anyja, apja, anyósa-apósa, barátja vagy szomszédja – viselkedésére.

Új nyelvet kell tanulni

Ahhoz, hogy sikereket érjünk el a másik nemnél, két nyelven kell beszélnünk: „férfiul” és „nőül”. Aki csak angolul beszél, az Franciaországba látogatva minek szólalna meg angolul, ha halat akar rendelni sült krumplival? A franciák úgyse fogják érteni. Ha viszont egy francia utazik egy angol ajkú országba, minek beszélne franciául, ha grillezett csigára vágyik? A helyieknek nem fog összeállni a kép. A megoldás egy egyszerű nyelvkönyv, amelyből megtanulhatjuk az adott nyelv néhány alapkifejezésének kiejtését: azzal már elboldogulunk, és akkor is elnyerjük a helyiek szeretetét és segítőkészségét, ha nem ismerjük túl jól a nyelvüket. Az emberekre jó benyomást tesz, ha azt látják valakin, hogy igyekszik megérteni másokat és kifejezni önmagát.

Bújjak a másik nem bőrébe?

Gyakori kérdés: „Azt tanácsolják, hogy úgy gondolkodjam, beszéljek és cselekedjem, mint a másik nem?” Szó sincs róla! A mobiltelefonhoz használati utasítás is jár. A működés elsajátítása, a beprogramozás sok örömmel, tanulsággal és szórakozással jár. Ki tesz szemrehányást a telefontársaságnak, hogy telefonműszerészt próbál faragni belőle, csak mert ellátta használati utasítással? Tulajdonképp a Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? is olyan használati utasítás a másik nemhez, amelyből kiderül, hogy melyik gombot kell megnyomni a kívánt hatás érdekében.

Amikor egy nőben tudatosul a férfi fejlődéstörténete, könnyebb lesz eltűrnie másfajta viselkedését, eltérő agyműködését. És amikor a férfi megérti, hogy a nő más irányból érkezett, mindjárt képes lesz hasznosítani a nő tapasztalatait és életszemléletét.

Közvetlen tapasztalatok

Mi, e könyv szerzői boldog házasságban élünk, egymás hűséges szeretői és jó barátai, négy gyönyörű gyermek szerető szülei vagyunk. A Miért hazudik a férfi? Miért sír a nő? írásakor személyes tapasztalatainkra is támaszkodtunk, és úgy érezzük, sikerült sokféle nézőpontból összetevődő, remélhetőleg elfogulatlan és kiegyensúlyozott képet adnunk férfi és nő kapcsolatáról. A könyv írása és előzetes kutatásaink közben jobban megértettük egymást, a szüleinket, a testvéreinket, az unokatestvéreinket, a munkatársainkat, a szomszédainkat. Nem ment mindig minden zökkenőmentesen, de érzésünk szerint az esetek többségében az emberek zömével jól kijöttünk. Következésképpen csak elvétve keveredünk vitába a hozzánk közel állókkal, amit valamennyien méltányolnak is. Nem mindig tökéletesek a kapcsolataink, de általában igen.

Ajándék, mellyel meglepem…

Miért nem képesek többfelé figyelni a férfiak, és miért nem tudnak eligazodni a térképen a nők? című legutóbbi könyvünk világsikere után (eddig több mint hatmillió példányban kelt el és 33 nyelvre lefordították) néhány férfi megvádolt bennünket azzal, hogy megnehezítettük az életét. A párjuk kínzóeszköznek használja könyvünket – panaszolták –, a vitákban örökké Allanre vagy Barbarára hivatkozik. Ez a munkánk mindenütt a nők kedvence lett, sokan valóban azzal a megjegyzéssel ajándékozták életük párjának: „Ez kell neked! Olvasd el az elejétől a végéig – sőt, meg is jelöltem neked azokat a részeket, amelyeket nem szabad kihagynod.”

Ha egy nő egy másik nőt lep meg egy önfejlesztő könyvvel, a megajándékozott általában örül és hálás az ajándékért, amely segíthet a fejlődésében. Egy férfi azonban ugyanettől vérig sértődhet, és a nő elégedetlenségének jelét láthatja benne. „Nem kell!” – löki el visszautasítóan, amivel persze megbántja és kiborítja a nőt.

Te, kedves férfi olvasónk, olyan kisebbséghez tartozol, amely fogódzót keres a női gondolkodás és viselkedés megértéséhez. Gratulálunk! Te, kedves nőolvasónk, kérd ki partnered véleményét a könyvünkről, mert a férfiak imádnak hangot adni nézeteiknek. Jelöld meg azokat az oldalakat, amelyeket el akarsz vele olvastatni, és felejtsd a könyvet a dohányzóasztalon vagy a vécében. Még jobb, ha befizeted őt valamelyik párkapcsolati szemináriumunkra.

És végül…

Azt mondják, jó dolog férfinak lenni, hiszen a férfinak az autószerelő igazat mond, a ráncok csak karakteresebbé teszik az arcát, fél tucat alsónadrág még mindig olcsóbb, mint hat női bugyi, a csokoládé pedig csak egy gyors falás neki, mint annyi más. Az emberek beszélgetés közben nem bámulják a mellkasát, és szépítkezéshez nem kell eltűnnie a szobából.

Azt is mondják, hogy jó dolog nőnek lenni, mert a nő nem vetkőzteti le gondolatban a férfit, akivel társalog, megáll neki a taxi, a hímnemű főnök halálra rémül a titokzatos nőgyógyászati nyavalyáktól. Tánc közben nem fest úgy, mint majom a köszörűkövön, és ha húsz évvel fiatalabb társat választ, nem néznek úgy rá, mint egy gyerekrablóra.

Lehet, hogy egy nap valóban hasonlítani fog egymásra a férfi és a nő. A nő talán majd élvezettel nézi a száguldva köröző versenyautókat, a bevásárlás aerobikedzésnek fog számítani, és a férfinak évente egy hónapot végig kell menstruálnia. Az összes vécéülőkét leszögezik, a nő csak a reklám alatt fog fecsegni, a férfi pedig csak irodalmi értékeiért lapozgatja majd a Playboyt.

Aligha. Néhány ezer éven belül legalábbis ez nem fog megvalósulni. Addig is próbáljuk megérteni, kezelni és szeretni a különbségeket. Cserébe minket is szeretni és dédelgetni fognak.

Jó szórakozást a könyvünkhöz!

Barbara és Allan Pease

Első fejezet

ZSÖRTÖLŐDÉS

Az egyik egyszerűen képtelen leszállni a másikról

Zsörtölődik ige bosszant, zaklat, rágja vki fülét, szid, vkinek a nyakán lóg, gyötör, nyaggat, veszekszik, papucs alatt tart, szekíroz, idegesít, ingerel, perlekedik, kínoz

Zsörtölődő melléknév állandóan morgolódó személyre, elsősorban nőre használják

A zsörtölődés kifejezést szinte kizárólag férfiak használják nők jellemzésére.

A nők többsége tagadja, hogy zsörtölődne. Ők úgy élik meg, hogy csak emlékeztetik életük párját bizonyos szükséges dolgok elvégzésére: a háztartási teendőkre, gyógyszerek beszedésére, törött dolgok megjavítására, rendrakásra. A zsörtölődés bizonyos fajtáit építő jellegűnek tekintik. Ugyan hol tartana egy csomó férfi, ha nem volna az életében egy nő, aki kipasszírozza belőle, hogy ne igyon annyi sört és ne egyen annyi gyorsételt, vagy ha már nem tud leszokni róla, akkor legalább mozogjon, és rendszeresen csináltasson koleszterinvizsgálatot? Bizonyos esetekben a zsörtölődés még az életüket is megmentheti.

Ha viszont egy férfi zsörtölődik, annak egészen más a társadalmi megítélése. A férfiak nem zsörtölődők. Ők magabiztosak, ők a vezetők, mindig a saját bölcsességükre hallgatnak – és finoman emlékeztetik a nőket arra, hogy melyik a követendő ösvény, ha menet közben meg találnának feledkezni róla. Na persze kritizálnak, kiszúrják a hibákat, morgolódnak és panaszkodnak, de mindig kizárólag a nők érdekében. Az olyasféle tanácsok ismételgetése, mint hogy „Ne indulás után, hanem előtte keresd meg a térképen! Hányszor kell még elmondanom?” vagy „Nem tudnál egy kicsit jobban ügyelni arra, hogy nézel ki, amikor átjönnek a barátaim?” bámulatos állhatatosságukra és mindenekfölött arra vall, hogy ők törődnek a másikkal.

A nők úgy érzik, a zsörtölődés annak bizonyítéka, hogy törődnek a másikkal, a férfiak azonban ezt ritkán látják így. A nő megrója a férfit, amiért a nedves törülközőt az ágyra hajítja, a levetett zokniját szanaszét hagyja a házban, és elfelejti kivinni a szemetet. Tudja, hogy idegesítő, amit csinál, de meggyőződése, hogy csak úgy tud hatni a férfira, ha addig ismételgeti az utasításokat, amíg egy nap be nem vésődnek. Úgy érzi, az igazság talaján áll, amikor valamiért panaszkodik, ezért – noha tudja, bosszantó, amit tesz – indokoltnak érzi, hogy folytassa. Barátnői sem őt tartják zsörtölődőnek, hanem a férfit lustának vagy nehezen kezelhetőnek, és régóta szenvedő partnere iránt együttérzéssel viseltetnek.

Sean Morley kupléja, a „Férfidal” már megjelenésekor sláger lett, és azóta is számtalanszor sokszorosították az interneten. A nők azért szeretik, mert arról szól, hogy a zsörtölődés néha eredménnyel járhat, azaz a férfiak rájönnek, ki a főnök. A férfiak meg azért kedvelik, mert olyasmiről szól, amit – titkon – talán mindig is tudtak. Az egyik strófa így kezdődik:

Drágám, megtanuld ám, hogy ki itt a főnök, Annál is könnyebb lesz engem betörnöd, Én vagyok a teremtés koronája, Ez a rögeszmém, fene bánja.

Amikor azonban a nő ismételgetni kezdi az utasításait, a férfiagy rendszerint csak egyetlen dolgot hall: zsörtölődést. Mint valami csöpögő csap, a zsörtölődés kikezdi a lelkét, és lassacskán forrongó haraggá erősödhet. A férfiak gyűlöletlistáján a világon mindenütt elöl áll a zsörtölődés. Csak az Egyesült Államokban évente több mint kétezer olyan eset fordul elő, amikor a feleséggyilkos férj azt állítja, hogy a zsörtölődés hajszolta tettébe. Egy hongkongi férjet, aki kalapáccsal fejbe verte a feleségét, agykárosodást okozva neki, csak enyhe börtönbüntetésre ítélt a bíró, mert szerinte a férfit a zsörtölődés késztette erőszakra.

A nő zsörtölődik, a férfi morog

A nő zsörtölődik, a férfi utasít.

A Miért nem képesek többfelé figyelni a férfiak, és miért nem tudnak eligazodni a térképen a nők? elolvasása után egy férfi, aki Papucs Jeremynek nevezte magát, ezt az e-mailt küldte nekünk:

„A segítségüket szeretném kérni. Feleségem a zsörtölődők királynője, és én már egyetlen percig sem bírom tovább a szőrszálhasogatását, panaszáradatát és molesztálását. Attól a pillanattól kezdve, hogy beteszem a lábam a házba, egészen addig, amíg le nem fekszem, zsörtölődik velem, és le nem szállna rólam.

Már ott tartunk, hogy a kettőnk érintkezése kizárólag arra szorítkozik, hogy ő közli velem, mit nem tettem meg aznap, azon a héten, abban a hónapban vagy amióta összeházasodtunk.

A helyzet annyira elmérgesedett, hogy én kérem meg a főnökömet, hadd túlórázhassam. El tudják ezt képzelni? Inkább bent maradok dolgozni, mint hogy hazamenjek. Akkora feszültséget okoz a panaszait hallgatni, hogy hazafelé már a kocsiban megfájdul a fejem. Nem jól van ez így – örülnöm kéne, hogy vége a munkaidőnek és mehetek haza hozzá.

Apám annak idején mindig mondta, hogy minden nő panaszkodik és zsörtölődik, de én egészen addig nem hittem neki, amíg meg nem házasodtam. A haverjaim is azt mesélik, hogy a feleségük állandóan zsörtölődik velük. Igaz, hogy a nők született zsörtölődők? Kérem, segítsenek!”

Véletlenül kihallgattunk egy étteremben egy női társaságot, amint éppen a férjeket tárgyalták ki.

Szőke nő: „A férjem soha semmivel sincs megelégedve.

Folyton panaszkodik. Ha nincs kedvem szeretkezni, amikor ő akarja, annyit morog velem, hogy néha engedek, csak hogy befogja a száját, de nincs sok köszönet benne. Van úgy, hogy nincs hozzá kedvem. De addig mondja, hogy inkább belemegyek, mintsem a morgolódását hallgassam.”

Barna nő: „Akárcsak Stephen! Mindig talál valami hibát abban, amit csinálok. Ha kicsípem magam, amikor a barátaival vacsorázni megyünk, az a baja, hogy az ő kedvükért jobban megerőltetem magam, mint érte. Aztán azzal jön, hogy talán a barátait vonzóbbnak találom, mint őt. Ha meg slamposan öltözöm, azért nyafog, hogy nem törődöm vele, nem figyelek a megjelenésemre. Néha úgy érzem, képtelen vagyok a kedvére tenni.”

Harmadik nő: „Akkor miért mondják folyton a férfiak, hogy a nők zsörtölődnek?”

A társaság erre kacajra fakadt.

Régi idők zsörtölődése

A történelemben mindig is a nőket mondták zsörtölődőknek. A zsörtölődést jelentő angol „nag” szó skandináv eredetű, jelentése: „rágcsál, harapdál vagy majszol”. A nőnemű főnévnek hímnemű megfelelője nincs.

Az angol, amerikai és európai törvények egészen a 19. századig lehetővé tették a férjek számára, hogy az elöljáróságon panaszt tegyenek feleségük zsörtölődése vagy szidalmai miatt. Ha ügyük bizonyítást nyert, a feleséget „vízbemártó székre” ítélték. A vízbemártó szék remekül működött az Egyesült Államokban és Nagy-Britanniában, boszorkányokat, prostituáltakat, kisebb vétket elkövetőket és cserfes asszonyokat büntettek vele. A vétkes asszonyt egy felfüggeszthető székbe kötözték, majd előre megszabott időre belemártották a legközelebbi folyóba vagy tóba. Az alámerítések száma a bűn súlyától, a korábbi vétségek számától függött.

Egy brit bírósági jegyzőkönyv részlete 1592-ből:

„…Walter Hycocks asszonya és Peter Phillips asszonya közháborító veszekedő fehérszemély. Ennek okáért elrendeljük: a templomban szólíttassanak fel, hogy hagyjanak fel a perlekedéssel. Ha azonban férjük vagy szomszédaik másodszor is panaszt emelnek ellenük, büntetésük vízbemártó szék legyen.”

Benjamin West 1780-ban publikált verséből is láthatjuk, mennyire komolyan vették a férfiak a zsörtölődést az elmúlt századokban:

A vízbemártó szék

Tó széliben, barátom, ott, ládd,

Vízbemártó alkalmatosság,

Fölötte a törvény hatályos,

Ünnepli s rettegi a város.

Ha nő viszályt szít, bármilyet,

Szájat tép s rágja a fület,

Ha asszony ordít, hadonász,

Hogy összedől mindjárt a ház,

Elég, kiáltsd, kijár a szék,

Fogsz te nyelveddel bírni még.

A bájos bűnös székbe tér, ez

Aktus méltóan ünnepélyes,

Azután a tó nyeli el:

Ne hidd, hogy célt érsz ennyivel,

Fölhúzzák, s dühösb, úgy lehet,

Mint a róka, ha megveszett.

Vizet érezvén a parázs

Felsistereg, bősz villanás.

Barátom, már így adatott:

Újból tóba merítsd legott,

S harmadszor ismételd akár,

Hidegvérből kifogyni kár.

Nő, ha ágál, leány, ha cserfes,

Tűz víz ellen eleve vesztes.

Ahol a vízbemártó szék nem bizonyult elég szigorú büntetésnek, ott kiagyaltak valami ennél is szörnyűbbet. Egyes nők úgy végezték, hogy a többi asszony elrettentésére körbevezették őket a városon, fejükön vasálarccal, a „szájkosárral”. Fejükön a szerkezetet egy szájba helyezett fémrúd rögzítette, amely megakadályozta a nyelv mozgását. Az utolsó nő, akit bűnösnek találtak „közháborító veszekedésben” és vízbemártó székre ítéltek, a leominsteri illetőségű Jenny Pipes volt 1809-ben.

{1} Pease, Allan – Pease, Barbara: Miért nem képesek többfelé figyelni a férfiak, és miért nem tudnak eligazodni a térképen a nők? Ford.: Szűr-Szabó Katalin, Fiesta Kft., Budapest, 2000.