CSÁNYI VILMOS

Sétálgatok
a kertemben

Szöveg és fotók © Csányi Vilmos, 2022

© Open Books, 2022

Borítófotó © Szabó Zoltán, 2022

Csányi Vilmos korábbi kötetei
az Open Books gondozásában

A bábosok

A kutyák szőrös gyerekek

Drága barátaim, kedves majmok

Édes Janka

Íme, az ember

Jeromos, a barátom

Kíváncsiságom története

Levegőt

Segítség, kutyás lettem

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia

Szerkesztő Merényi Ágnes

Borítóterv Zatykó Fanny

Layouttervezés Németh Dániel

Műszaki vezető Kovács Balázs Sándor

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-291-4

Tartalom

Kertek

A kert bejárása lépésről lépésre

Kerti szerszámok

Biofilia, az élők kedvelése

Ezek a japán árnyékliliom-fajták vannak vagy voltak kertjeimben

A növények elnevezése

Géczi János: …lenni

Magyar növénynevek

Állatok a kertben

Latin növénynevek

A lény és az őrző

Állathangok

Néhány óra a kertben

Rovarok

Kalandjaim ősi tűlevelűekkel

J. W. Goethe: Ginkgo biloba

Kerti munkák

Genetikai mesterkedések

Védekezés rovarok, gombák, atkák, vaddisznók és csigák ellen

Vegyi védekezés

Vadriasztás

A világ legcsúnyább rózsája

Kertjeim

Furcsa növények

Kutyák a kertben

Talán ennyi elég

Ezt a könyvet
Géczi János barátomnak ajánlom

„…egy csésze hideg tejben hígított rózsaszín…”
Danyi Zoltán: A rózsákról

Kertek

Az első kertek, amelyeket a letelepedő ember a gazdálkodás kezdetén kialakított, hasznos, ehető növényeket, zöldségeket, fűszereket, gyümölcsöket tartalmaztak. Ezeket el kellett keríteni, megvédeni állatoktól, emberektől és az agresszívebb növényi gyomoktól is. Antropológusok úgy gondolják, hogy az ember letelepedésével a kertészkedés is azonnal megindult. Korábban a közösségek általában vándoroltak, ha egy területen kifogytak az erőforrások, a vadászható állatok, ehető növények, gyümölcsök, továbbálltak. Amikor már sokan voltak és egyre kevesebb lett a szabad terület, a letelepedés és a kiválasztott növények, állatok gondozása lett a legfontosabb tevékenység. A legkorábbi kerteknek, a konyhakerteknek nem maradtak nyomai, de minden ősi városban találtak már kertészeti szempontból tervezett díszkertmaradványt. Egyiptomban, Mezopotámiában is építettek ilyeneket. Valószínűleg vallási szempontok is szerepet játszottak, az istenek szerették a természetet, ezért a templomok köré fákat, bokrokat telepítettek, és korán megjelentek az uralkodók szigorú elvek alapján felépített, elkülönített parkjai, a hatalom jelképei. A kert által képviselt tájra a társadalmi rend geometriáját kényszerítették. Ehhez óriási terület, sok pénz és kreatív kompozíció szükséges. Konyhakertje valószínűleg mindenkinek lett, aki a saját földjén dolgozott, és azt sem túlzás feltételezni, hogy a gyógynövények mellett a szebb virágok is korán megjelentek, de igazi díszkertet csak a társadalom csúcsán élők engedhettek meg maguknak.

Ma is csodálhatunk szépen megtervezett parkokat, angol, barokk, japán, vagy kínai kerteket, de legfőbb gondunk az a néhány száz négyzetméteres kiskert, amelyet mi tervezünk, mi gondozunk. A kert tulajdonlása lassan demokratizálódott, ma sokkal szélesebb rétegek engedhetik meg ezt maguknak. Európában a legtöbb kertben konyhakerti rész és díszkert is található. A kertészkedés szenvedély, és minden kultúrában formálódik.

Gyakran megfigyeltem Nógrádban, hogy az ott élők konyhakertjeiben megjelent egy-egy dísznövény, tuja, babérmeggy, díszfenyő. Biztosan nem kertészetben vették, hanem a „víkendesek”-től kapták őket, ahogyan a pesti kerttulajdonosokat maguk között hívták. A pestiek kidobták valamiért ezeket a növényeket, a helyiek pedig megsajnálták, hazavitték és elültették. Furán néz ki a tuja a krumplibokrok között, de így érdemes kezdeni, és egy-két generáció alatt majd kifejlődik a kertízlésük.

A szigorú karantén alatt sokfelé láttam, hogy az emberek szorgosan művelik kertjeiket, amire addig nem akadt idő. A kert fontos része az ember környezetének. Nem azért, amit naiv elmék néha gondolnak, hogy a kerttel az érintetlen természet darabkáját csempésszük be életünkbe, így megőrizzük, csodáljuk. Kedves barátaim, hol az érintetlen természet? Néhány éve a Bükkben is kivágták az „őserdőt” a lelkiismeretlen barmok, a régi kis bükköst, ahol a fák állva halhattak meg. Tüneményes, látványos, érintetlen része az erdőségnek, néhány évente rendszeresen meglátogattam. Ez sem lehetett több 180 évesnél, de kár érte így is. No, nem kéne a természetet becsempészni, ha lenne, csak hagyni békén élni, és elhessegetni a szúnyogirtó repülőgépeket, a sok permetező szomszédot, meg óvni a széltől, mert az mindenféle ildomtalanul termesztett idegen magot repíthet bele. Kár a fáradságért. Érintetlen természet nincsen, meg nem is szeretjük, csíp, szúr, karmol, harap és tele alattomos gödrökkel. Amit a kertben szeretünk, az nem efféle kellemetlenség. A kert emberi alkotás.

Ha nincsen elegendő területünk művészi parkokra, a kicsi is szép. Szeretjük, ha a darabka föld a sajátunk, ezt gondosan elkerítjük, hogy a szomszédaink gyerekei, kutyája, macskája és lehetőleg vakondjai se legyenek képesek behatolni, csak a miénk legyen alul és felül végtelenre tágítva. Rendes kerttulajdonos csillagokban is gondolkodik, azokban, amelyek az ő kertje felett vannak, ezek az övéi. Ami pedig a felületet illeti, az a kreativitás tág tere.

A fenti eszmefuttatásból remélem kiderült, hogy a kert nemcsak egy darab föld néhány szerencsétlen növénnyel, hanem spirituális objektum. Gazdája megfogalmaz magának valamilyen békés, összetett eszmét saját magáról és az őt befogadó világról, és ezt a viszonyt igyekszik kertté formálni. A haspóknak konyhakertje van sokféle ehető, főzhető, süthető zöldséggel, és mind „bio”. Fegyelmezett, katonás, szabálykedvelő kertésznek jól felismerhető, szegletes ágyásai, ahol még a növények is tudják a rendet, és akkor kelnek, nyílnak, virágoznak, amikor szükséges, nem összevissza. Mások főleg gyepet szeretnének, ahol focizni lehet, meg néhány bokrot, rózsát, hogy lássák, arra is jó a szemük. Vannak kertek, ahol a növényváltozatoknak szánják a helyet, tehát a rózsa, a tulipán vagy a babérmeggy valamennyi oda bezsúfolható változata megtalálható, és a gazda büszke, hogy sikerült mindet összeszednie.

Mások az életképesség fogalmával kísérleteznek, mediterrán és trópusi növények kerülnek a kertbe, különleges citrusok, páfrányok, pálmák, agávék, kaktuszok, hátha valamelyik túléli a telet és megmarad.

Az én kertem is spirituális alapokra épül persze, minden szakértő kertész elborzadna tőle. Már itt leszögezem, hogy én nem kertész, hanem biológus vagyok, ha tanácsaim lesznek, azokat ne fogadják meg, sohase válnak be, minden fontosat igazi kertészektől kérdezzenek. Ha néha szóba hozzák, hogy miért is tartok kertet, ha nem vagyok kertész, akkor ezt józan megfontolások alapján úgy magyarázom, hogy szükséges valamiféle mozgás, sport, a kertészkedés igényes sport. Hajlongani, fordulni, emelni, nyújtózni, cipelni kell, mikor mi adódik. Ezt a magyarázatot általában megértően elfogadják, öreg szivarnak jót tesz valami mozgás. Valójában egész másért szeretem a kertem, de ha néha bevallom, akkor olyan furcsán néznek rám, szegény, miket beszél, igazán különös. Szóval én a növények miatt tartom a kertem. Viszonyom van velük. Csak az maradhat nálam, amelyik hajlandó erre a viszonyra. Gondoljanak a kutyára vagy a macskára, azt mindenki természetesnek veszi, hogy megszerzik őket, azután törődni illik velük, etetni, itatni, simogatni. De egy növényt? A növények ugyan nem szaladnak el, ha jön az ember, ez egyébként jelentős előnyük, megvárnak, ott kuporognak hosszú ideig darab földbe kapaszkodva, de ők is várják az itatást, az etetést és a simogatást is. Beszélgetni is lehet velük, kifejezetten ajánlatos néha szólni hozzájuk. Értenek a jó szóból. Engem különösebben nem érdekel a kerti dizájn, csupán az, hogy egy-egy növény megfelelő napfényt, árnyékot, nedvességet – kinek mi szükséges – kapjon, és hozzáférjek, ha reggeli körsétámon szemügyre akarom venni. Ez a körséta alapvetően fontos. A növények jeleznek. Néha csak apró jeleit adják komfortérzésüknek, ha jól vannak, kihúzzák magukat, vidámak, de ha alattomos gomba, baktérium, sok ilyen létezik, vagy valamilyen féreg, hernyó, tetű, atka, bogár, ami terített asztalnak nézi a kertet, zaklatja őket, visszahúzódnak, elernyednek, lógatják levelüket, súlyosabb esetekben elszíneződnek, az ilyesmit figyelni kell, és a behatolót sürgősen ártalmatlanná tenni. Ha nem figyelünk, néhány nap múlva esetleg csak az utolsó kenetet adhatjuk fel egy-egy példánynak, és sokszor már az se használ. Ezt a kenetet svájci kertész találta fel réges-régen, igen drága barna folyadék, gazdaboltokban lehet kapni, és tengeri algákból, különleges sókból, olajokból és más esszenciákból készül, a megrágott, kicsit megfagyott, elszontyolodott növénypéldányokra permetezve tényleg kedvezően hat. Nem untatom a nyájas olvasót kertészeti technikákkal, inkább a másik fontos szempontra hívom fel a figyelmet.

A növényeknek történetük van, ezért is tartom őket. És aki történettel rendelkezik, az személyiség, és különbözik minden más hasonfajú társától is. A sokféle érdekes növényszemélyiség teszi varázslatossá a kertet, nem az elrendezés. A személyiség nem mindig látványos; néha különös, a beavatatlanok által csúnyának mondott valaki mögött is állhat izgalmas történet, és a történet maga a lélek, erről máshol részletesen értekeztem, itt csak annyit, hogy ha történetük lehet, akkor miért ne lehetne lelkük is a növényeknek? Némelyik gazdag, édes, jó lélek, a másik keserű, savanyú vagy szúrós, története válogatja.

A kert bejárása lépésről lépésre

Almádi kertem pontosan 750 négyzetméter. Harminc méter hosszú, huszonöt méter széles földdarabon helyezkedik el. A ház az első felében terpeszkedik, garázzsal együtt 160 négyzetméter, és a 18 négyzetméteres terasz is csatlakozik hozzá. Az utcára néző előkert öt méter széles. Az egész nem túl nagy, nem is túl kicsi, éppen akkora, amit a melegebb évszakokban képes vagyok tisztességesen ellátni. Rátekintésre természetesen állandóan változó méretű. Télen látszólag kisebb lesz, a lombhullatók eldobják leveleiket, az egynyáriak is összeroskadnak, de tavasszal, aki él, kivirul, és május vége felé teljes pompájában lombosnak, terebélyesnek, örömtelinek mutatkozik a kert.

A kaputól indulunk. Néhány lépcső és Barabás-téglákból épített út következik, amely teljesen körbeveszi a házat, és kisebb szakaszon ki is öblösödik, hogy a cserepes növényeknek helyet biztosítson. A kapunál, ha befele megyek, jobb kezem mellett termetes fehér nyáriorgona-bokor, mögötte magas selyemakácfa, a tövében teleki lapu és az attraktív sárga zanótbokor.

A kerítés mellett pedig termetes gyöngyvesszőcserje üldögél. A kaputól balra orgonabokor, amit még ideérkezésünk elején ástunk ki a Balaton melletti szavannaszerű mezőben, amit Lozsántának neveznek a helyiek, és kutyáikat, mi Jankát, szokták ott sétáltatni. Az orgona kicsi tövecske volt, pár szál gyökérrel, mára szépen megnőtt, és sötétlila virágai vannak májusban. Az orgonától lejjebb termetes rozmaringbokor, lenyúlik a lépcső aljáig. Ebben a kertben a rozmaringok meg a levendulák érzik magukat a legjobban, ha nem figyelek a kert valamelyik pontjára, ott két-három év múlva rozmaringbokor nő ki.

A rozmaringgal szemben, a téglaút másik felére esik a ház északi sarka, és ha balra nézünk, az előkertben a kerítés melletti magas babérmeggysövény hosszán különböző árnyékliliomok gyűjteménye látható, legelső a Empress Wu, aminek az összes ismert fajta közül a legnagyobb terjedelmű levelei vannak felnőtt korában, hosszuk negyven, szélességük harminc centimétert is eléri néha, kicsit érzékeny a napra és a sötétebb árnyékra is. Hátrébb a H. Fran Godfrey, ez is nagylevelű, sártrőzszínű, csoda szép. Ott terpeszkedik mellette az Olive Bailey, ez zöld árnyékliliom sárga széllel, sok terjedelmes levéllel, gyorsan nő.

Ugyancsak hozzá közel üldögél a jókora levelű Hosta ’Albiqua Drinking Gourd’, ez erősen kékes, és vastag levelei csészeszerűen kuporodnak össze, igazán mutatós. Mellette a Krossa Regal, meseszép sötétzöld példány. Nem folytatom, látható ott még vagy húsz kisebb termetű, változatos levélszínű árnyékliliom. Az ágyás alsó harmadában két fa, az arizonai ciprust a nógrádi példányról szedett magból növesztettem, háromméteres, és a szecsuáni borsfa, ami határozottan terjeszkedik és ízletes borsot ad minden évben, olyat, ami a boltokban is kapható.

A piros termés magköpenyében található a fűszeranyag, hasonlít a borshoz, de nem annyira csípős, és kicsit citrusillatú. Leveleit is használják fűszerként. Gyorsan nő, de tűri a metszést, szépen kordában tartható. Áll ott még tiszafabokor és a szépen virágzó, nagy termetű akantusz, más néven medveköröm is. Már az ókorban is fölöttébb szerették, a korinthoszi oszlopok, különféle épületrészek, vázák gyakori díszítménye. Jellegzetes mintázatát a reneszánsz és barokk építészet szívesen alkalmazta. A kert északi sarkában labdarózsa, lila akác, kilóg a kerítésen néhány rózsalonc, nyári orgona. Éppen a garázsajtónál vagyunk, és a továbbiakban a ház északkeleti része következik, ez valahogy kissé elhanyagolt, a kerítés mellett hosszan szőlő, majd csodaszilsövény néhány méteres darabon, amit Leyland ciprusok követnek a kert keleti sarkáig. Szeldelt levelű ecetfa, cserjék, díszfüvek, újabb labdarózsa, mirtuszlonc, teltvirágú jezsámen, kékszakáll, azután nyári orgona, mellette gyorsan növekedő mandulafa és sok rozmaring, majd a magról nevelt mandulafenyő, római utam emléke, és egy-két hortenzia a főbb látnivalók. Ha most továbbmegyünk a kerítés mellett, elérkezünk a ház keleti sarkához, amelyet Jancsi termetes, halvány rózsaszín futórózsája borít, május végén szerfelett vonzó.

Két-három hétig, azután csak kitartóan gondozni szükséges a jövő tavaszig.