AMANDA GORMAN

NE KÉRDEZD,
KIK VAGYUNK

VERSEK

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Amanda Gorman: Call Us What We Carry – Poems,
Viking, New York, 2021.

Viking – An imprint of Penguin Random House LLC., New York.

Copyright © 2021 by Amanda Gorman

All rights reserved.

Hungarian translation © Barna Noel, Galambica Péter, Galambica Rozália, Kala Noémi, Macsinga Géza, Penni Éva, 2022

Hungarian edition © Open Books, 2022

Fordította

Barna Noel, Galambica Péter, Galambica Rozália, Kala Noémi, Macsinga Géza, Penni Éva, a Van Helyed Alapítvány mentoráltjai

Szakmai mentor: Dányi Dani

Mentor: Bódis Kriszta

Koordinátor: Horváth Berta, Van Helyed-patrónus

A kötet a Van Helyed Alapítvánnyal együttműködésben jött létre.

Felelős kiadó Halmos Ádám

Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia és Tesfay Sába

Szerkesztő Mesterházi Mónika

Műszaki vezető Kovács Balázs Sándor

Borítóterv Matt Broughton borítóterve alapján Zatykó Fanny

Tördelő Sólyom Melinda

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-572-030-9

Nekünk,
akik fájunk & gyógyulunk,
& elhatároztuk,
hogy folytatjuk

HAJÓJEGYZÉK

Állítólag a legrosszabb már mögöttünk van.

Mégis térdre borulunk a holnap előtt,

Mint egy fej nélküli kísértet a saját otthonunkban,

Várunk, hogy pontosan emlékezzünk,

Mit kellene tennünk.

& pontosan mit is kellene tennünk?

Levelet írni a világnak, mintha a lánya lennénk.

Nincs jelentősége annak, amit írunk,

Szavaink mint vízcseppek csorognak le a szélvédőn.

A költő diagnózisa, hogy amit megéltünk,

Máris lázálommá változott,

Kontúrjai kitépve elménk homályában.

Hogy felelősségre vonhatóak legyünk, számot kell adnunk:

Nem a kimondott szóról, hanem a jelentéséről.

Nem a tényről, hanem a kiváltott érzésről.

Tudtuk anélkül, hogy megneveztük volna.

A legnagyobb próbatételünk lesz

A tanúságtételünk.

Ez a könyv üzenet a palackban.

Ez a könyv egy levél.

Ez a könyv nem hagy cserben.

Ez a könyv ébren van.

Ez a könyv virraszt.

Mert mi ez, ha nem számonkérés?

Egy kifogott kapszula?

Egy archívum,

Szavak bárkája.

& a költő az őrzője

Szellemnek & tudásnak,

Démonainknak & álmainknak,

Kísérteteinknek & reményeinknek.

Íme, így őrizzük meg

Azt az oly szörnyű fényt.

[KALA NOÉMI]

KÉRJÜK

tartsa meg (az előírt távolságot) és viselje (a) saját és mások
(egészsége érdekében az) arcát (teljes egészében eltakaró maszkot.)

Legfeljebb (két személy használhatja) egy időben (a) teher (felvonót).

[KALA NOÉMI]

FÁSODÁS I.

Fásultak

Vagyunk –

Ami

Láthatatlan,

Az a

Gyökereinkben van.

A távolság

Eltorzíthatja

Legbelső

Énünk

Képét,

Kiteker

& kikészít,

Mint a téli

Szélvihar.

Mi harcolunk,

Nem futunk az elől, amit

Már kibírtunk.

Megtarthatnánk

Egy

Darabig,

Csendben ülnénk &

Hintáznánk

Az ágain,

Mint egy gyerek,

Aki nem hajlandó

Hazamenni.

Kitartanánk,

Sírnánk,

Tudván,

Hogy

Ismét

Feladnánk

A világunkat

Ezért az egyért.

[KALA NOÉMI]

FÚGA

Félre ne érts minket.

Feldúltak vagyunk a múltban történtek miatt,

De még inkább attól, ami mellett elmentünk, –

Hálátlanul, tudatlanul.

Amink volt, az a miénk volt.

Volt még egy fojtogató hiány:

A búcsúzás egyszerű ajándéka.

Viszontlátásra – ezzel azt mondjuk valójában:

Köszönöm, hogy az életed az enyémbe adtad.

Azzal a Viszláttal igazán azt kérjük:

Engedd, hogy újra köszönthessük egymást.

Kétségbeesésünk határtalan:

Minden köhögés egy katasztrófa előjele,

Körülötted mindenki kész életveszély.

Gyanús minden tüsszentés & szipogás,

Mert biztos átfut rajtunk a vírus,

Ami elől futunk.

Agyonaludtuk a napokat.

Átsírtuk az évet,

Kifulladtunk & pánikoltunk.

Talán a lényeg:

Lélegezni és meghalni ebben a testben.

Bocsáss meg nekünk,

Mert jártunk

Már itt.

A történelem be-

& kivillanó látomás,

Mozi lehunyt szemhéjunk

Mögött.

Ezer ballépést adtunk hozzá

A lépésszámlálónkhoz.

Mert több kellett az úthoz,

Mint amit bele tudtunk adni.

Ilyen időtlen állapotban

Töltöttük napjainkat, mint az eleven holtak,

Kegyetlen kór & katasztrófa.

Meglapultunk csontsoványan,

Mint babér a szárazságban, a torkunk

Zengő acélból öntve,

A lábaink elbotoltak,

Mint az éhes őzeké.

Fölkészültünk a borzalomra,

Leviatánokat vizionáltuk, még távollétükben.

De nem tudjuk tartani a fejünket,

Elnyel a harsogó mély.

A szorongás lélegzik, akár egy test,

Mellettünk áll, mint az árnyék.

Ez az utolsó lény, ami még ellenáll,

Az egyetlen szörnyeteg, aki szeret minket

Annyira, hogy itt maradjon.

Több ezer halállal

Jártunk már az évben.

Szívvel & lélekkel rettegtük a híreket.

Feszes a testünk,

Ráfeszülünk a kérdésre, most akkor mi van?

Ki meri megkérdezni: mi van, ha?

Milyen reményt őrizzünk

Magunkban mint titkos

Második mosolyt,

Személyest & szeplőtelent.

Bocsánat, ha nem vagyunk olyan barátságosak −1

Jön a Covid, ki akar nyírni.

Most még olyan a közeledés & kézfogás, mint az ajándék,

Mint amit adni vagy kapni rémület,

& ezért keresgélünk bármi

Ehhez hasonló érzést:

Kattogást a tüdőben, ami másokkal összeköt,

Amikor azok közt vagyunk, akik a legfontosabbak,

Ösztönösen irányt váltunk,

Mint egy rebbenő halraj.

Ahogy egymásra nézünk az

Nem rosszindulatú,

Csak átalakult.

A Helló azt jelenti:

Hadd ne búcsúzzunk megint.

Van valaki, akiért meg tudnánk halni.

Érezni az éles, változatlan igazságot,

Azt a kifeszített & kész áldozatot.

A szeretet ezt műveli:

A félelmen túl szembesít egy ténnyel.

Túl sokat vesztettünk, hogy veszítsünk.

Újra egymásra támaszkodunk,

Ahogyan a víz magába vérzik.

A homokóra megállt,

Kitör, mint egy megterhelt csillag,

Ami mindig hozzánk tartozik.

Ebben kéne hinnünk a legjobban.

[PENNI ÉVA]

JEGYZETEK

Fúga

A „Jön a Covid, ki akar nyírni” sort Rihanna és Drake Work című dalának a szövege ihlette, magyar fordításban: „Amikor átjössz / Bocsánat, ha nem vagyok olyan barátságos”; a 2016-os Anti című albumban jelent meg.

„a társadalmi bizalom szintje”: David Brooks „America Is Having a Moral Convulsion” című cikkéből, The Atlantic, 2020. október 5., https://​www.​the​atlantic.​com/​ideas/​archive/​2020/​10/​collapsing-levels-trust-are-devastating-america/​616581.

„Egy 2021-es tanulmány”: Arnstein Aassve et al. „Epidemics and Trust: The Case of the Spanish Flu”, Health Economics, 30, no. 4 (2021): 840–857, https://​doi.​org/​10.1002/​hec.4218.

ENGEDÉLYEK

Cameron Awkward-Rich. Részlet az „Essay on the Appearance of Ghosts” (Esszé a szellemek megjelenéséről) című műből. Copyright © 2016, Cameron Awkward-Rich.

Dustin Lance Black. Idézet az Academy Originals Creative Spark Series (2014) sorozatból. Engedéllyel felhasználva.

Anne Carson: NOX. Copyright © 2010 by Anne Carson. Közölve a New Directions Publishing Corp engedélyével.

Lucille Clifton részlet Far Memory (Távoli emlék) című verse a The Book of Light (A Fény könyve) című kötetből. Copyright © 1993 by Lucille Clifton. Közölve a The Permissions Company, LLC. engedélyével, a Copper Canyon Press, coppercanyonpress.org. megbízásából.

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Köszönöm, hogy hajlandóak vagytok hordozni ezeket a szavakat.

Nem volt könnyű megírni, tehát biztos vagyok benne, hogy elolvasni sem volt könnyű. Le a kalappal, hogy idáig eljutottál.

A könyv írása közben többször is úgy éreztem, elúsztam a tengeren. Minden köszönetem, nem fontossági sorrendben, azoknak, akik segítettek lebegni a vízen, amíg partra értem.

Ezt a könyvet Los Angelesben írtam, amely tongva törzsi föld. Szeretnék köszönetet mondani gyönyörű otthonom eredeti védelmezőinek.

Kivételesen hálás vagyok önzetlen és fáraszthatatlan ügynökömnek, Steve Malknak, aki nemcsak közeli barát, hanem családtag is. Köszönöm, hogy mindig hittél bennem és a könyvem jelentőségében, még akkor is, amikor holtfáradt voltam, és kétségbeestem.

Minden köszönetem a szerkesztőmnek, Tamar Brazisnak, aki a gyengéden és nagylelkűen segített életre kelteni a munkámról alkotott elképzeléseimet. Nagy pacsit küldök a Penguin Random House csapatnak, többek között nektek: Markus Dohle, Madeline McIntosh, Jen Loja, Ken Wright, Felicia Frazier, Shanta Newlin, Emily Romero, Carmela Iaria, Krista Ahlberg, Marinda Valenti, Sola Akinlana, Abigail Powers, Meriam Metoui, Jim Hoover, Opal Roengchai, Grace Han és Deborah Kaplan.

A tanulmányaim alatt engem tanító irodalomtanáraimnak is köszönöm, hogy felkeltették és ápolták bennem az irodalom iránti szeretetet – Shelly Fredman (aki először tudatosította bennem, hogy író szeretnék lenni), Alexandra Padilla és Sara Hammerman (akik nagylelkűen átvezettek a középiskolának nevezett gyötrelmes időn), Laura van den Berg (aki megtanított a szellemeimnek írni ahelyett, hogy fussak előlük ), Christopher Spaide (aki kortárs költészetet tanított nekem, lelkes és kedves szemmel), valamint Leah Whittington és Daniel Blank (akik segítettek szerelembe esnem a klasszikusakkal és Shakespeare-rel). Más tanároknak is köszönettel tartozom – Erik Clevelandnak, Popnak, mert támogatta a biológia iránt bűvöletemet, és a heti törődő üzenetekért, hogy élek-e még, és eszem-e rendesen, miközben könyékig vagyok az írásban; Bart Barnokowskinak, mert erős kézzel vezetett be a kulturális szociológiába, amelyre munkám során támaszkodom; Álvaro Lopez Fernandeznek, Marta Olivasnak, a Temblor csapatának, az IES-nek (Oktatási Tudományok Intézetének) Madridban, és a spanyol vendéglátó családomnak (Hola Pilar y Marucha!), akik oly sok szeretettel gondoskodtak a spanyol nyelvtanulásomról. Még mindig emlékszem, hmm… valamire.

A Heti Írói Támogató Csoportomnak, Taylornak és Najyának – mi lenne velem a szombat reggeli FaceTime-bejelentkezések nélkül? (A válaszom erre a kérdésre: „távol a könyv befejezésétől”.) Köszönöm, hogy golyóstollas pompon-lányaim vagytok. Maya unokatestvéremnek, hogy vicces videókat küld nekem, amikor szükségem van rájuk, és mindig megnevettet.

Tara Kole-nak és Danny Passmannek, ügyvéd szüleimnek, akik tetszőleges napon is utolsó két agysejtemként szolgálnak, köszönöm, hogy az első találkozásunktól kezdve szilárdan hittetek az utamban. Nagyra becsüllek mindkettőtöket.

Caroline Sunnak, a könyv sajtósának, és Laura Hatanakának, az asszisztensemnek, a fékezhetetlen tyúkanyóknak, akik kérdés nélkül mindig az én időmet, józan eszemet és kreativitásomat helyezik az első helyre (még akkor is, ha ezt az időt én többnyire arra használom, hogy ész nélkül küldjem a Star Trek-GIF-eket – hihi), valamint Courtney Longshore-nak a színfalak mögött nyújtott fáradhatatlan támogatásáért.

Egy nagy ölelés a hihetetlen bátorításért Sylvie Rabineau-nak, Michelle Bohannek, Romola Ratmannek, Pierre Elliottnek, Brandon Shawnak (más néven BS-nek), és Carmine Spenának. Királynőhöz méltó tapsvihar az én vad és mesés sajtógladiátoraimnak, Vanessa Andersonnek és Erin Pattersonnek, valamint az egész AM PR-csoportnak.

Köszönettel tartozom a középiskolai író mentoraimnak is: Michelle Chahine-nak és Dinah Berlandnak a nonprofit WriteGirl egyesületből, akik a szerda délutánjaikat hangos kávézókban írogatással töltötték velem, mialatt az omladozó kávés sütit majszoltam, valamint India Radfarnak, aki a Beyond Baroques nevű művészeti központban mentorált engem. Köszönet Jamie Frostnak, a volt beszédterapeutámnak, aki egyben a spirituális doppelganger mentorom is. Áldás.

Hatalmas taps az Urban Word nevezetű programnak, amely több mint hatvan városban, régióban és államban díjazott fiatal költőket támogat, hihetetlen megtiszteltetés számomra, hogy több díjat is nyertem ifjú költőként. Köszönet a Vital Voices nevű nonprofit szervezetnek, akik finanszírozták a One Pen One Page közösségi művelődési projektemet, valamint Nicco Melle és a Mass Poetry, Jen Benka és az American Poets Academy folyamatos donációjáért.

Mélyen hálás vagyok költőtársaim támogatásáért: Tracy K. Smithnek, a költő tündéremnek, attól a pillanattól kezdve, hogy a Kongresszusi Könyvtárban közös színpadon osztoztunk; Richard Blancónak, aki mindig telefonvégen van, és hajlandó velem spanyolul beszélni, csak hogy gyakorolni tudjak; Elizabeth Alexandernek, aki azonnal felhívott, amikor 2020-ban beiktató költővé választottak, és spirituális támogatást adott. Ezenkívül hálás vagyok Jacqueline Woodson, Eve Ewing, Clint Smith, Luis Rodriguez és Juan Felipe Herrera költészeti varázslatáért, a munkásságuk örökké inspirál.

Lin-Manuel Mirandának, aki évekkel ezelőtt hagyta, hogy szó nélkül verset adjak a kezébe. Malalának, a barátságod nagyon sokat jelent ennek a lánynak. Oprah-nak, a mentorálásod, útmutatásod, és fényességed hatalmas privilégium.

Dr. Merijének, tudom, hogy túl sokszor kellett meglátogatnia engem, mert rosszul voltam és rongyosra dolgoztam magam ezen a könyvön. De mindig viccel segített a helyzeten, ezzel jóra fordította a nyavalyát.

Emberek, már mindjárt a végén járunk! A Csaj Csapatomnak, Alex, Haley és Bib, köszönöm, hogy kibírtátok a panaszkodásomat erről a könyvről a közös chatünkben.

Mindenekfelett mély hálával tartozom a családomnak, az én vad, vagány és csodálatos édesanyámnak, ő tett azzá, aki ma vagyok; a tehetséges ikremnek és esküdt bűnszövetségesemnek pelenkáskorunk óta, Gabrielle-nek (GG-nek); a nagyanyáimnak, amiért kitartóan ügyeltek rá, hogy egyek, aludjak és szedjem a vitamint; és a pihe-puha Lulu kutyusnak, aki mellettem ül, ahányszor kínlódom egy-egy vers befejezésével. A szívem minden dobbanásával szeretlek benneteket.

Köszönöm, Istenem. Köszönöm nektek, őseim.

Fekete írók lánya vagyok. Szabadságért küzdő, láncaikat elszakító, világot megváltoztató harcosok sarja vagyok. Hozzám szólnak. Magamban hordozom őket.

Szeretettel

Amanda

UTÓSZÓ A MAGYAR KIADÁSHOZ

Amanda Gorman világraszóló hírnevet szerzett, amikor az Egyesült Államok 46. elnöke, Joe Biden beiktatásán elszavalta The Hill We Climb (A domb, amit megmászunk – jelen kötet 204. oldalán) című versét. Írását hamarosan számos nyelvre lefordították, miközben a költő is kötetbe rendezte költeményeit: e könyv tartalmát. Váratlanul óriásira duzzadt azoknak az olvasóknak a száma világszerte, akik megismerhették, hogyan szólal fel a fiatal tehetség a társadalmi egyenlőtlenségek ellen. Az Open Books Amanda Gorman verseinek magyar nyelvű kiadásával arra vállalkozott, hogy a fiatal költő üzenete még szélesebb olvasóközönséghez eljuthasson.

Amanda Gorman a rendszerszintű rasszizmus elleni küzdelemből veszi ki részét költőként és aktivistaként is. Európában, de főként Amerikában, intézményesen a feketékre, és hatványozottan a marginalizált fekete nőkre igaz az, hogy érdemeiket csak szórványosan értékelik – ha egyáltalán látják. Ez a jelenség Magyarországon, ahol nagyon kis számban élnek feketék, a társadalom és kultúra perifériájára szorított roma embereket érinti.

Amanda Gorman kötetének magyar nyelvű kiadása lehetőséget adott arra, hogy a költőnő szavait olyan alkotók fordításában ismerhessük meg, akik Magyarországon szembesülnek a társadalmi kirekesztettséggel és egyenlőtlenséggel. A munka elvégzését a Van Helyed Alapítvány vezetője, Bódis Kriszta vállalta fiatal roma alkotókból álló csapatával, akik Észak-Magyarország szegregálódó régiójában, Ózdon élnek, és a Van Helyed Rendszer közösségében nevelkednek. Az alapítvány munkájának lényege a Van Helyed Rendszer kiépítése, amely a hátrányos helyzetű, többségében roma gyerekeknek kényszerpálya helyett életpályát biztosít, a családjaik és közösségeik bevonásával. A Van Helyed körében felnövő fiatalok egyetemekre jutnak be, szakmát szereznek.

Amanda Gorman kötetének fordítására a Van Helyed öt középiskolás és egyetemista növendéke: Kala Noémi, Penni Éva, Macsinga Géza, Galambica Péter és Galambica Rozália vállalkozott.

A Magyar Műfordítók Egyesülete Dányi Dani műfordító személyében szakmai mentort biztosított a készülő szövegek műhelymunkájához. A projekt szakmai munkájában, koordinációjában, és a műfordító táborok, valamint a műhelymunka szervezésében Bódis Kriszta, Horváth Berta és a Van Helyed csapata az Open Books munkatársaival együtt szokatlan és különleges folyamat katalizátoraként, szoros együttműködésben vettek részt, és küzdöttek meg a fiatalokkal együtt ezzel a jelentős társadalmi és művészeti kihívással.

A kötet elkészült, és amit Amanda Gorman Amerikában megálmodott, azt Magyarországon a Van Helyed fiatal roma fordítói folytatták. A munka példaértékű, hiszen hasonló kezdeményezés mindeddig nem létezett. Ennek megéléséről a közreműködő csapat tagjai így vallanak:

Bódis Kriszta, a Van Helyed Alapítvány vezetője

Amanda Gorman bátran kiállt azért, hogy a strukturális rasszizmus elleni küzdelem ne csak szép szólam legyen, hanem valósággá váljon a kulturális élet és a műfordítószakma szintjén is. Ez adott erőt és példát ahhoz, hogy üzenetét kövessük a kötete magyar nyelvre fordításakor is. Munkánk alapelve, hogy az egyenrangúságra, együttműködésre épülő világ eszméjét helyezzük középpontba, és ezért dolgozunk a romák reprezentációjáért és emancipációjáért, valamint a javakhoz való egyenlő hozzáférésért. Ehhez a privilégizált helyzetben lévők felismerésére van szükség, hogy elsőbbségeiket felülvizsgálva hogyan tudják lehetővé tenni a hozzáférést, megjelenést és képviseleti jogot a romák számára is.

Dányi Dani, mentor

A pályakezdők mentorálása alapvető fontosságú, és minden műfordító rengeteget köszönhet tanárai mellett a tapasztaltabb kollégáknak is. Zömében magányos munka a fordítóé, mégsem lehet egészen egyszemélyes mutatvány, hiszen az elszigeteltség korlátoz, a szakmai kérdések megvitatása viszont tágítja a horizontot. A Műfordító Egyesület közösségének ez az egyik legfőbb ereje. Arra persze nem volt precedens, hogy egy lelkes csoporttal (a Van Helyed diákjaival) egész kötetnyi vers lefordítását mentoráljuk – ráadásul piaci publikálásra! A (magyarországi) könyves szakma számára ismeretlen területre merészkedtünk, így hiába minden tapasztalat mellé a mentori szerepkör, nem láthattuk előre, hogyan lehet jól együtt dolgozni.

Rögtön a mély vízben kezdeni az úszást persze lehet működő módszer, ám apránként szembesülni kellett vele, hogy nem lehet így nekimenni az Atlanti-óceánnak; ez a verseskötet pedig nemcsak kulturálisan sűrű anyag, de a terjedelme is váratlanul nagy. Végül a közös műhelymunka bizonyult leghasznosabbnak, ahol akár egyszerre mindenki bekapcsolódhatott a versek közös fordításába. Ez ugyan sok szervezést követel, és borzasztó időigényes, mégis ebben a kötetlen és kreatív felállásban adta mindenki a legjobbat magából, így még a sikerélmény is közös lehet.

Galambica Péter, fordító

Ez a „the global, at local” legfelsőbb módja: hogy egy művésznek, aki megmutatja, hogy min mennek keresztül a fekete emberek, kölcsönadom az anyanyelvemet, hogy az igazát megoszthassa a világgal. Miközben én is megosztom a magam és más roma fiatalok igazát, a mi valóságunkra fényt vetve. Hogy bemutassuk képességünket, értelmünket, tehetségünket. Most már látom a projekt kulturális üzenetét is. Ha a fiatal „kisebbségi” művészek támogatják egymást, akkor közösen az üzenet messzebbre jut. Ehhez szükséges az, hogy egy fiatal, mondanivalóval bíró művész lehetőséget kapjon a munkáját bemutatni, úgy, ahogy mi a Van Helyednél.

Galambica Rozália, fordító

Egy ekkora erejű és jelentőségű projektnek minden fázisában vannak olyan kihívások, amik eltántoríthatják ez embert. Legyen szó a médiában, közösségi oldalakon gyülemlő negatív (olykor rasszista) cikkekről és kommentekről, vagy az életünk során belénk sulykolt gondolatról, hogy nem vagyunk képesek szépet, jót, maradandót alkotni. Átérezni, megérteni, segíteni átadni a magyar társadalomnak azt, hogy milyen nehézségek és veszteségek érik a fekete embereket világszerte, olyan feladat, ami egy roma műfordítócsoportnak szinte magától értetődő. A társadalom elutasítása a mindennapjaink része. A harc a jogainkért, és azért, hogy egyenlő emberekként tekintsenek minket, néha kimerítő, de még így is megéri. Úgy érzem, hogy sikerült átadnunk Amanda Gorman szövegeinek üzenetét, mondanivalóját. Hálás vagyok, hogy részese lehettem ennek a folyamatnak. Remélem, a kötet eljut oda, ahol a legnagyobb szükség van rá, és emlékeztetni fogja a roma fiatalokat, hogy van remény, és megéri küzdeni.

Macsinga Géza, fordító

Ezzel a projekttel, úgy érzem, sok sztereotípiát leküzdünk, hiszen itt vagyunk mi, fiatal roma tanulók, és lefordítottuk Amanda Gorman kötetét. Úgy érezzük, cigányként magunkat képviselhetjük, és végre nem más képvisel minket. Hatalmas mérföldkő ez Magyarországon.

[A MAGYAR KIADÁS KÖZREMŰKÖDŐI]

TARTALOM

Hajójegyzék (Kala Noémi)

REKVIEM

Kérjük (Kala Noémi)

Fásodás I. (Kala Noémi)

Elsőre (Kala Noémi)

Fúga (Penni Éva)

Vége az iskolának (Macsinga Géza)

Otthon vagy hatalomban (Macsinga Géza)

Miket csináltunk mindeközben (Macsinga Géza)

Túlélés (Macsinga Géza)

A zátonyok (Macsinga Géza)

& akkor (Penni Éva)

Vágás (Kala Noémi)

Jó gyász (Kala Noémi)

MILY RONCS AZ EMBER

Essex I. (Macsinga Géza)

Nevezz annak (Macsinga Géza)

Még egy tengerészeti (Macsinga Géza)

A mélyben (Barna Noel)

Világítótorony (Penni Éva)

Iránytű (Penni Éva)

Héphaisztosz (Macsinga Géza)

Mindennap tanuljuk (Macsinga Géza)

HAJÓKÖTÉL vagy ENGESZTELÉS
(Penni Éva – Galambica Péter)

FÖLDSZEMEK

Fényes (Kala Noémi)

Élet (Kala Noémi)

Riadó (Kala Noémi)

Földszemek (Kala Noémi – Galambica Péter)

Fásodás II. (Kala Noémi – Penni Éva)

Fogoly (Kala Noémi – Penni Éva)

Pán (Kala Noémi – Galambica Péter)

MEMÓRIA

Emlékmű (Macsinga Géza)

Előemlékezet (Barna Noel)

Kit hívunk majd (Kala Noémi – Penni Éva)

Mikor (Kala Noémi – Penni Éva)

A HALÁL ÁRNYÉKÁNAK VÖLGYÉBEN, avagy TESSÉK,
CSAK TESSÉK! OLVASSÁK, OLVASSÁK!! (Galambica Péter)

Vissza a múltba (Galambica Rozália)

ENGESZTELÉS

Törlés (Barna Noel)

A levelek

Részvét (Barna Noel)

Az ápolónő levele (Kala Noémi – Penni Éva)

[Miénk] (Barna Noel)

Selma Epp (Barna Noel)

A Donohue család (Barna Noel)

Donohue családi füzetek (Barna Noel)

Washington DC-puccs (Galambica Péter)

A katonák (avagy Plummer) (Galambica Péter)

Háború: jó az? (Barna Noel)

A hajó – A szövetség (Barna Noel)

_ _ _ R A B _ _ _ _ _ _ H A J Ó _ _ R Á Z _ _ _ _ _ (Barna Noel)

Szómozaik: A nevek (Galambica Rozália)

A felmértek – Jelentés a fajd migránsokról (Barna Noel)

_ _ [zár] _ _ (Kala Noémi – Penni Éva)

Elmozdulás (Barna Noel)

HARAG & HIT

Amerika™ (Kala Noémi – Penni Éva)

Harag & hit (Galambica Péter)

Rózsák (Galambica Rozália)

Egy nemzetről az igazat (Barna Noel)

Felajánlás (Barna Noel)

ELSZÁNTSÁG

A reggel csodája (Barna Noel)

Augur, avagy a madarak (Barna Noel)

Gyakorlat teszi az embert (Barna Noel)

Anonymus (Kala Noémi – Penni Éva)

Írunk (Galambica Péter)

Monomítosz (Galambica Péter)

Kóda kódban (Barna Noel)

A szokványtalan világ (Barna Noel)

Essex II. (Barna Noel)

Elszánt (Galambica Rozália)

Fásodás III., avagy Elpisz (Barna Noel)

Lezárás (Galambica Rozália)

Amit hordozunk (Barna Noel)

A domb, amit megmászunk (Kala Noémi – Penni Éva)

Jegyzetek

Engedélyek

Köszönetnyilvánítás

Utószó a magyar kiadáshoz

1 Valójában a társadalmi bizalom szintje meredeken csökkent az Egyesült Államokban. Lásd David Brooks. Meglepő módon egy 2021-es tanulmány azt sugallja, hogy a társadalmi bizalom csökkent az 1918-as influenzajárvány túlélőinek leszármazottai körében. Lásd Arnstein Aassve et al.